УХВАЛА

22 вересня 2021 року 
Київ
справа №440/2968/20
провадження № К/9901/19846/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді - Смоковича М. І.,
суддів: Данилевич Н. А., Шевцової Н. В.
розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2021 року (судді Подобайло З. Г., Григорова А. М., Бартош Н. С.),
встановив: 
1. У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області (далі - ТУ ДСА), у якому просив:
- визнати неправомірними дії відповідача щодо невидачі позивачу довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01 січня 2020 року, виходячи з посадового окладу працюючого судді Ленінського районного суду м. Полтави у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2020 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», з регіональним коефіцієнтом та доплат за вислугу років - 60 % і за перебування на адміністративній посаді в суді - 10 % розміру посадового окладу;
- зобов`язати відповідача розрахувати суддівську винагороду позивача для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з посадового окладу працюючого судді Ленінського районного суду м. Полтави у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2020 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», з регіональним коефіцієнтом та доплат за вислугу років - 60 % і за перебування на адміністративній посаді в суді - 10 % розміру посадового окладу, та видати оновлену довідку.
2. Позовні вимоги обґрунтував тим, що зазначена довідка йому потрібна для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці; позаяк посадовий оклад судді Ленінського районного суду м. Полтави, який не пройшов кваліфікаційного оцінювання, з 01 січня 2020 року складає 30 прожиткових мінімумів, відповідач повинен був видати довідку станом на вказану дату, а не станом на 18  лютого 2020 року, з відповідним розміром суддівської винагороди. 
Рішення судів першої та апеляційної інстанцій
3. Полтавський окружний адміністративний суд рішенням від 11 серпня 2020 року позовні вимоги задовольнив.
3.1. Визнав протиправними дії ТУ ДСА щодо невидачі ОСОБА_1 довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01 січня 2020 року із зазначенням посадового окладу, визначеного виходячи з посадового окладу працюючого судді Ленінського районного суду м. Полтави у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2020 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», із застосуванням регіонального коефіцієнту, а також доплати за вислугу років - 60 % розміру посадового окладу та доплати за перебування на адміністративній посаді в суді - 10 % розміру посадового окладу; 
3.2. Зобов`язав ТУ ДСА здійснити розрахунок суддівської винагороди ОСОБА_1 для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та видати оновлену довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01 січня 2020 року із зазначенням посадового окладу, визначеного виходячи з посадового окладу працюючого судді Ленінського районного суду м. Полтави у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2020 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», із застосуванням регіонального коефіцієнту, а також доплати за вислугу років - 60 % розміру посадового окладу та доплати за перебування на адміністративній посаді в суді - 10 % розміру посадового окладу;
3.3. Стягнув на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ТУ ДСА судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. 
4. Другий апеляційний адміністративний суд постановою від 21 січня 2021 року скасував рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року і прийняв нове, яким відмовив у задоволені позову. 
5. Суди попередніх інстанцій встановили, що постановою Верховної Ради України №1515-VIII від 08  вересня 2016 року ОСОБА_1 звільнено з посади судді Ленінського районного суду м. Полтави у зв`язку з поданням заяви про відставку. Наказом в.о. голови Ленінського районного суду м. Полтави від 14 вересня 2016 року № 24-ОС позивача звільнено з посади судді Ленінського районного суду м. Полтави у зв`язку з виходом у відставку. 
6. У січні 2020 року позивач звернувся до ТУ ДСА із заявою про видачу довідки для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці. 
7. 28 січня 2020 року ТУ ДСА видало йому довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №  02/297/2020, згідно з якою станом на 01 січня 2020 року суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 53601,00 грн, у тому числі: посадовий оклад - 31530,00 грн, доплата за вислугу років (60 %) - 18918,00 грн, доплата за перебування на адміністративній посаді в суді (10 %) - 3153,00 грн. 
8. Не погодившись з відомостями, зазначеними в цій довідці, ОСОБА_1 повторно звернувся щодо її отримання.
9. 28 лютого 2020 року відповідач видав нову довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №  02/919/2020, згідно з якою станом на 18 лютого 2020 року суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 107202,00 грн, у тому числі: посадовий оклад - 63060,00 грн, доплата за вислугу років (60 %) - 37836,00 грн, доплата за перебування на адміністративній посаді в суді (10 %) - 6306,00 грн.
10. Позивач не погодився з тим, що довідка від 28 лютого 2020 року № 02/919/2020 містить відомості станом на 18 лютого 2020 року та без урахування регіонального коефіцієнту по м. Полтава, у зв`язку з чим втретє звернувся до ТУ ДСА. 
11. 10 квітня 2020 року відповідач видав довідку № 02/1224/2020, у якій визначив розмір суддівської винагороди виходячи з базового розміру посадового окладу судді з урахуванням регіонального коефіцієнту по м. Полтава, проте також станом на 18  лютого 2020 року. Відповідно до цієї довідки, розмір суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, станом на 18 лютого 2020 року, складає 117922,20 грн, у тому числі: посадовий оклад - 69366,00 грн, доплата за вислугу років (60 %) - 41619,60 грн, доплата за перебування на адміністративній посаді в суді (10 %) - 6936,60 грн.
12. Позивач не погодився з правомірністю дій ТУ ДСА щодо видачі зазначеної вище довідки, адже просив видати йому довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01 січня 2020 року, виходячи з посадового окладу працюючого судді Ленінського районного суду м. Полтави у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2020 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», з регіональним коефіцієнтом та доплат за вислугу років - 60 % і за перебування на адміністративній посаді в суді - 10 % розміру посадового окладу. З указаних мотивів він звернувся до суду з цим позовом.
13. Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, зазначив, з-поміж іншого, про те, що довічне грошове утримання судді у відставці залежить від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Тобто, за текстом рішення суду першої інстанції, законодавець пов`язує розмір суддівської винагороди судді у відставці із суддівською винагородою судді, який працює на відповідній посаді, а не із суддівською винагородою, яку отримував суддя до його звільнення у відставку. Водночас, на думку цього суду, визначальне значення для визначення щомісячного довічного грошового утримання має саме посада, з якої звільнено суддю у відставку.
14. З 01 січня 2020 року, з урахуванням положень пункту 24 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), складові суддівської винагороди працюючого судді суду значно збільшилися. Тож позивач з 01 січня 2020 року набув право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, розрахованого з урахуванням таких його складових: розміру посадового окладу працюючого судді Ленінського районного суду м. Полтави в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2020 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», із застосуванням регіонального коефіцієнту, доплати за вислугу років - 60 % розміру посадового окладу та доплати за перебування на адміністративній посаді в суді - 10 % розміру посадового окладу.
15. Суд першої інстанції наголосив, що предметом спору в цій справі є видача довідки для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, а не для його призначення (отримання). На переконання цього суду, порядок призначення (отримання) та перерахунку щомісячного довічного утримання судді різні за змістом та механізмом їх проведення. Відтак зазначив, що нормою, які регулюють механізм проведення перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, є частина четверта статті 142 Закону № 1402-VIII.
16. Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, зазначив, що 28 лютого 2020 року, а потім і 10 квітня 2020 року ТУ ДСА видала позивачеві довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічною грошового утримання судді у відставці станом на 18 лютого 2020 року на тій підставі, що саме 18  лютого 2020 року Конституційний Суд України ухвалив Рішення у справі № 2-р/2020, яким пункт 25 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII визнано неконституційними.
17. За текстом постанови апеляційного суду, (різні) довідки для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання про суддівську винагороду станом на 01 січня 2020  року і 18 лютого 2020 року відповідач видав відповідно до чинного на час видачі цих довідок законодавства.
18. Станом на 01 січня 2020 року був чинним пункт 25 Закону № 1402-VIII, який передбачав, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який: а) за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді); б) призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. З дати ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року у справі № 2-р/2020 вказаний пункт втратив чинність.
19. У підсумку суд апеляційної інстанції виснував, що розрахунок суддівської винагороди позивачу при видачі довідки від 28 січня 2020 року № 02/297/2020 правомірно здійснювався відповідно до положень статті 133 Закону України від 07  липня 2020 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VI), оскільки позивач пішов у відставку 08 вересня 2016 року, а в період з 01 січня 2020 року по 17 лютого 2020 року Закон № 1402-VIII містив правову норму (пункт 25 Перехідних положень), яка передбачала певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, залежно від того, пройшли вони кваліфікаційне оцінювання чи ні.
20. Додав також, що Верховний Суд у рішенні від 01 листопада 2018 року у зразковій справі №  0640/3835/18 (про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці) зазначив, що посада судді, який вийшов у відставку до 30 вересня 2016 року не є «відповідною», рівнозначною посаді судді того самого суду, який пройшов кваліфікаційне оцінювання, підтвердив здатність здійснювати судочинство і продовжує працювати у цьому суді. За текстом того самого рішення Верховного Суду, для застосування частини четвертої статті 143 Закону № 1402-VIII з метою перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які пішли у відставку до набрання чинності Законом № 1402-VIII, тобто до 30 вересня 2016 року, «відповідною» є посада судді, який працює в тому самому суді до проходження кваліфікаційного оцінювання.  
Касаційне оскарження
21. У касаційній скарзі (уточненій) позивач просить скасувати постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2021 року і залишити в силі рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року.
22. Касаційну скаргу подано з підстави, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).
23. На думку скаржника, суд апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у рішенні Верховного Суду від 01  листопада 2018 року у справі № 0640/3835/18, а саме: частини четвертої статті 143 Закону № 1402-VIII, пунктів 22, 23, 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII. 
24. Пояснив, що станом на 01 січня 2020 року у Ленінському районному суді м.  Полтави працювали судді, які не пройшли кваліфікаційного оцінювання, і суддівська винагорода яких обчислювалася виходячи з встановленого Законом №  1402-VIII посадового окладу у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (частина третя статті 135 цього Закону). Зазначену обставину відповідач, зі слів заявника, не заперечував. 
25. Позивач підкреслив, що теж (до відставки) працював суддею Ленінського районного суду м.  Полтави, тому має право на те, щоб отримати довідку для перерахунку довічного грошового утримання з відомостями про суддівську винагороду (судді вказаного суду) станом на 01 січня 2020 року. Зауважив також, що Велика Палата Верховного Суду у постанові) 13 травня 2020 року у справі №  0640/3835/18 (ухваленій за наслідками перегляду рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 01  листопада 2018 року у тій самій справі) звернула увагу (пункти 59, 70) на те, що з набранням чинності Законом України від 16 жовтня 2019 року № 193-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського самоврядування» (набрав чинності 07 листопада 2020 року; далі - Закон № 193-ІХ) усунуто дискримінацію в оплаті праці суддів залежно від проходження ними кваліфікаційного оцінювання. 
26. Позивач вважає, що в пунктах 59, 70 постанови від 13 травня 2020 року у справі №  0640/3835/18  Велика Палата Верховного Суду, по суті, констатувала, що з 01 січня 2020 року чинним законодавством визначено однакові вимоги для отримання суддівської винагороди для суддів, які пройшли кваліфікаційне оцінювання, та суддів, які його не проходили, тож останні теж мають право на отримання суддівської винагороди у розмірі, визначеному Законом №  1402-VIII. 
27. Ухвалою від 02 серпня 2021 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження з указаної підстави.
28. ТУ ДСА надіслало відзив на касаційну скаргу, у якому просить відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_1 . 
29. Доводи відповідача за змістом аналогічні тим, якими керувався суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позову. Окрім того відповідач додав, що позиція цього суду відповідає правозастосовній практиці Верховного Суду, викладеній у рішенні Верховного Суду від 16 червня 2020 року у зразковій справі № 620/1116/20 (провадження № Пз/9901/5/20).
Позиція Верховного Суду щодо підстав для касаційного оскарження
30. Відповідно до частин першої-третьої статті 341 КАС суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 4 - 7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
31. Однією з підстав для касаційного оскарження судових рішень в цій справі зазначено пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС. Як приклад правильного застосування положень частини четвертої статті 143 Закону № 1402-VIII, пунктів 22, 23, 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII заявник зазначив рішення Верховного Суду від 01 листопада 2018 року у зразковій справі №  0640/3835/18 (залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року).
32. Предмет спору у зазначеній справі стосувався перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, який вийшов у відставку до 30 червня 2016  року і не проходив кваліфікаційного оцінювання, відповідно до Закону України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі - Закон № 1401-VIII) та Закону № 1402-VIII. 
33. Потрібно зауважити також, що спір у тій справі виник між суддею у відставці (позивач) і органом Пенсійного фонду України, який відмовив у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням суддівської винагороди судді, який пройшов кваліфікаційне оцінювання, покликаючись на пункти 22 і 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, відповідно до яких судді у відставці, який не проходив кваліфікаційне оцінювання (як-от позивачу), розмір щомісячного довічного грошового утримання визначається виходячи із суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону № 2453-VI. 
34. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, який розглядав вказану справу як суд першої інстанції, звернув увагу, що обставинами, які можуть впливати на інше застосування норм матеріального права, ніж у зразковій справі, є наступна зміна Закону № 1402-VIII, зокрема частини третьої статті 142 цього Закону.
35. Після постановлення зазначеного рішення у зразковій справі Закон № 1402-VIII зазнав змін, які, однак, торкнулися не статті 142, а інших його положень (стосовно суддівської винагороди). Зокрема, нагадаємо, набрав чинності Закон № 193-ІХ, яким з 01 січня 2020 року усунуто «різницю» в оплаті праці суддів залежно від проходження ними кваліфікаційного оцінювання. Крім того, як уже згадувалося вище, 18 лютого 2020 року Конституційний Суд України рішенням №  2-р/2020 визнав неконституційними положення пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII (які, згідно з пунктом 3 резолютивної частини Рішення) втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
36. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 травня 2020 року [у справі №  0640/3835/18] теж звернула увагу на ці аспекти, але в іншому контексті, аніж це інтерпретує позивач. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року з цього приводу зазначено, що виключення пунктів 22, 23 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №  1402-VIII на підставі Закону №  193-IX та визнання положень пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII такими, що не відповідають Конституції України згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року №  2-р/2020, є обставинами, які впливають на інше застосування норм матеріального права, ніж у цій зразковій справі, після набрання чинності Законом № 193-IX та постановлення вказаного Рішення Конституційним Судом України. Проте ці обставини не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та результат розгляду зразкової справи по суті. За текстом тієї ж постанови, у період виникнення спірних правовідносин (у справі №  0640/3835/18), а це було у червні 2018 року, як і розгляду зазначеної справи в суді першої інстанції, положення пунктів 22, 23 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII були чинними, тому Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду (як суд першої інстанції) при вирішенні справи по суті застосував їх правильно. 
37. На думку колегії суддів, таким чином Велика Палата Верховного Суду, залишаючи без змін рішення від 01 листопада 2018 року, мала на меті заодно виразити свою інтенцію щодо неможливості застосування положень законодавства, чинних станом на 01 січня 2020 року, до правовідносин, які виникли у червні 2018 року (позаяк з часу їх виникнення і до ухвалення постанови від 13 травня 2020 року у зразковій справі №  0640/3835/18 ситуація із виплатою суддівської винагороди суддів змінилася і уже не залежить від проходження кваліфікаційного оцінювання, як це було раніше). 
38. Втім, у касаційній скарзі позивач переконує, що суд апеляційної інстанції якраз мав би врахувати висновки Верховного Суду у зразковій справі №  0640/3835/18, зокрема те, що з 01  січня 2020 року суддівська винагорода суддів більше не залежить від проходження кваліфікаційного оцінювання, а отже він (позивач) як суддя у відставці має право на перерахунок довічного грошового утримання з урахуванням суддівської винагороди «працюючого» судді того самого суду, з посади судді у якому його звільнили у відставку (у 2016 році), станом на 01 січня 2020 року.
39. Потрібно зазначити, що оцінювати доводи позивача й розглядати спірні правовідносини у цій справі через призму правозастосовних висновків Верховного Суду, викладених у судових рішеннях у справі №  0640/3835/18 можна і потрібно було б тоді, коли характер спірних правовідносин і, що теж важливо, їхнє нормативно-правове регулювання були подібними. Проте, повторимо, про законодавчі зміни у виплаті суддівської винагороди (з 01 січня 2020 року) і Рішення Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року №  2-р/2020 стосовно довічного грошового утримання суддям у відставці у згаданій постанові Великої Палати Верховного Суду мовиться не як про правовий висновок чи позицію у зразковій справі (у значенні статті 291 КАС), а в іншому ракурсі, а саме як про обставини, які виключають застосування висновків Верховного Суду (по суті спору) у справах, спірні правовідносини у яких виникли після того, як настали зазначені обставини, які допускають інше правозастосування. 
40. Саме такі «обставини» маємо у цій справі, адже спірні правовідносини з ТУ ДСА виникли у січні 2020 року і аргументація позивача побудована, головним чином, на положеннях Закону № 193-IX і Рішенні Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року №  2-р/2020. Це дає підстави констатувати, що правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи №  0640/3835/18, не можуть враховуватися при вирішенні цієї справи, адже правове регулювання спірних правовідносин тепер інакше, аніж те, яке застосовував і тлумачив Верховний Суд у згаданій справі. 
41. Крім того, варто звернути також увагу, що суб`єктний склад спірних правовідносин і предмет спору у цій справі відрізняються від тих, які позначив Верховний Суд у справі №  0640/3835/18 як критерії/ознаки «типової справи», що поряд з написаним вище теж свідчить про незастосовність висновків Верховного Суду у вказаній справі до цих правовідносин. 
42. Підсумовуючи колегія суддів зазначає, що зважаючи на вимоги статті 341 КАС, переглянути у касаційному порядку постанову суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, не видається можливим, позаяк висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався позивач у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними. 
43. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 339 КАС суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
44. З урахуванням наведених обставин і міркувань у зіставленні з вимогами процесуального закону колегія суддів дійшла висновку, що касаційне провадження у цій справі треба закрити. 
Керуючись статтями 339, 341, 345, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
у х в а л и в:
1. Касаційне провадження у справі № 440/2968/20, відкрите за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2021 року, - закрити.  
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями і не оскаржується.

Головуючий                                                                                          М. І. Смокович 
Судді                                                                                                    Н. А. Данилевич
                                                                                                                        Н. В. Шевцова