ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

03 червня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 340/4869/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Божко Л.А. (доповідач),
                               суддів:  Дурасової Ю.В., Лукманової О.М.,     
  
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни  на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22.01.2021 (суддя Кравчук  О.В.) у справі  за позовом   ОСОБА_1 до  Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни,   третя особа: Акціонерне товариство "Банк Форвард" про визнання протиправною та скасування постанови,- 

в с т а н о в и В:
  
У жовтні 2020 р. ОСОБА_1 звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, у якому просила суд визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни про відкриття виконавчого провадження від 15.11.2020 року за  ВП №60617492 щодо примусового виконання виконавчого напису №2184, виданого 31.08.2019 року приватним нотаріусом КМНО Разумовою О.І.
 Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22.01.2021 адміністративний позов задоволено.
Рішення суду мотивовано тим, що відповідач порушив правила територіальної діяльності приватних виконавців, та прийняв виконавчий документ з іншого виконавчого округу.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його до апеляційного суду. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до  статті 5  цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.
Частиною 1 ст. 24 вказаного Закону, право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
Згідно з ч.2 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження», приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Відповідно до ст.190 Цивільного Кодексу України, майном як особливим об`єктом  вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.   
Таким чином, можна зробити висновок, про те, грошові кошти у формі записів на рахунку у банку є майном  у розумінні ст.190 Цивільного Кодексу України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що   ОСОБА_1 - є АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України НОМЕР_1 .
Акціонерне товариство “Банк Форвард” звернулося до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни із заявою про примусове виконання рішення, в якій просили відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 2184 від 31.08.2019 року за місцезнаходженням майна (грошових коштів) боржника –   ОСОБА_1 .
15 листопада 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва  Вольф (нині - Павелків) Тетяною Леонідівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 , коштів у розмірі 50921,5 грн.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є  Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження»  (далі - Закон № 1404-VIII), який набрав чинності 05.10.2016 р.
Частиною 1  статті 18 Закону № 1404-VIII  передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим  Законом  заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
До обов`язків виконавця належить  здійснення заходів примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини 2 статті 18).
За приписами частини 2  статті 24 Закону № 1404-VIII  приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає  Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 р. № 1403-VIII  (далі  Закон № 1403-VIII).
Відповідно до частин 1 та 2 статті  25 Закону № 1403-VIII  виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.
Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до  Закону України "Про виконавче провадження"  знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
Таким чином, приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах виконавчого округу, в якому такий приватний виконавець здійснює діяльність.
В цьому випадку, оскільки боржником є фізична особа, місцем виконання виконавчого напису є  місце проживання, перебування боржника.
При цьому суд зазначає, що приписи частини 2  статті 24 Закону № 1404-VIII  стосовно можливості прийняття  приватним виконавцем виконавчих документів за місцезнаходженням майна боржника стосуються виконавчих документів, боржником в яких є юридична особа.
Як вище встановлено судом першої інстанції, позивач зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що посвідчується відповідною відміткою у її національному паспорті та вказано у виконавчому написі. Будь-які відомості, які вказували б на фактичне проживання (перебування) ОСОБА_1 у м. Києві, відсутні.

Щодо твердження відповідача, що виконавче провадження було правомірно відкрите за місцезнаходженням майна (грошових коштів) боржника суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 190 Цивільного кодексу України   майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.
Згідно зі статтею 179 Цивільного кодексу України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.
Відповідно до пункту 3.1 статті 3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).
Згідно з пунктами 6.1, 6.2 статті 6 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам, представництвам юридичних осіб в Україні, інвестиційним фондам та компаніям з управління активами, що діють від імені таких інвестиційних фондів, фізичним особам). Особи, визначені в пункті 6.1 цієї статті, мають право відкривати рахунки у будь-яких банках України відповідно до власного вибору для забезпечення своєї господарської діяльності і власних потреб.
Банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки (пункт 7.1 статті 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").      
За приписами підпункту 7.1.4 пункту 7.1 статті 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" особливості режимів функціонування вкладних (депозитних), поточних рахунків, рахунків умовного зберігання (ескроу) та кореспондентських рахунків визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України та договорами, що укладаються клієнтами та обслуговуючими їх банками.
Згідно з підпунктом 7.1.5 пункту 7.1 статті 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків.
Таким чином, проаналізувавши вищенаведені правові норми, суд дійшов висновку, що майном у розумінні статті 190 Цивільного кодексу України є грошові кошти у формі записів на рахунках у банках.
Зі змісту заяви АТ "Банк Форвард" про примусове виконання виконавчих написів, направлених приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Вольф (нині – Павелків) Т.Л., вбачається, що стягувач просив приватного виконавця відкрити виконавчі провадження саме за місцем знаходження майна (грошових коштів) боржника.
Згідно з листом АТ "Банк Форвард" б/н, доданим до заяви про примусове виконання рішення, у ОСОБА_1 наявний рахунок № НОМЕР_2 у валюті гривня, відкритий в АТ “Банк Форвард”, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, 105.
У матеріалах виконавчого провадження, відсутні документи, що підтверджують наявність коштів на картковому рахунку позивача.
Отже, подані приватному виконавцеві документи не свідчать про перебування у володінні боржника майна, зокрема, грошових коштів у м. Київ, які обліковуються на банківському рахунку, відкритому на ім`я позивача, що давало б право приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Павелків Т.Л. відкривати виконавче провадження за виконавчим документом, за яким боржником виступає позивач.
Враховуючи, що в справі, що розглядається зараз, приватному виконавцю стягувачем разом з заявою про примусове виконання рішення подано документи, які підтверджують, що місце проживання та місце реєстрації боржника не належить до виконавчого округу міста Києва, доказів наявності будь-якого майна у позивача (боржника) у м. Києві (в межах виконавчого округу відповідача) не встановлено, а Інструкція № 512/5  зобов`язує стягувача додати до заяви про примусове виконання документ / копію документа, який підтверджує, що місцезнаходженням боржника - юридичної особи або адресою проживання чи перебування боржника - фізичної особи є територія, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або територія виконавчого округу приватного виконавця, у разі, якщо  адреса боржника відрізняється від адреси, зазначеної у виконавчому документі, суд на виконання частини п`ятої  статті 242 КАС України  застосовує до цих правовідносин правову позицію Верховного Суду, викладену в справі № 580/3311/19.
Таким чином, зважаючи на протиправність постанови про відкриття виконавчого провадження, є протиправною й постанова приватного виконавця, прийнята в межах цього виконавчого провадження.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
               
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни  -залишити без задоволення. 
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22.01.2021 - залишити без змін. 
                    Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5  ст. 328 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова