ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 р.	Справа № 621/172/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Русанової В.Б. ,
за участю секретаря судового засідання - Севастьянової А.Ю.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 16.04.2021, головуючий суддя І інстанції: Вельможна І.В., м. Зміїв, Зміївський район, Харківська область, по справі № 621/172/21
          за позовом           ОСОБА_1  
          до          Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції                 Інспектор взводу № 2 роти № 3 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Харківській області Водоп`янов Костянтин Олександрович 
          про скасування постанови,
ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Зміївського районного суду Харківської області з позовом до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, третя особа - інспектор взводу № 2 роти № 3 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Харківській області Водоп`янова Костянтина Олександровича (далі по тексту – поліцейський УПП в Харківській області Водоп`янов К.О., відповідач), в якому просив суд: 
-  скасувати постанову інспектора взводу № 2 роти № 3 батальйону № 2 УПП в Харківській області Водоп`янова Костянтина Олександровича НК № 503626 від 21.01.2021, складену на ОСОБА_1 , 1982 р.н., про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбачене 8 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу у сумі 8500 грн. та закрити справу про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування позовних вимог вказав на протиправність оскаржуваної постанови з огляду на нескладання протоколу про адміністративне правопорушення, що є порушенням Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України 07.11.2015 №1395 (далі - Інструкція), розгляд справи про притягнення до адміністративної відповідальності відбувся без повного з`ясування обставин справи, нероз`янення  прав відповідно до положень  статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення та відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 8 ст. 121 КУпАП, оскільки він не керував транспортним засобом і не ввозив його на територію України. Вказав, що зупинка транспортного засобу місця не мала. Фактично екіпаж поліції під`їхав та почав проводити перевірку щодо пересування транспортного засобу, який стояв на узбіччі та не був учасником дорожнього руху. 
Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 16.04.2021 року  по справі № 621/172/21 позовну заяву ОСОБА_1 - задоволено.
Скасовано постанову інспектора взводу № 2 роти № 3 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Водоп`янова Костянтина Олександровича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованому не в автоматичному режимі, серії НК № 503626 від 21.01.2021 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8 500 грн.
Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 8 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрито.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, код ЄДРПОУ 40108646, код ЄДРПОУ 40108646, на користь ОСОБА_1 , судовий збір у сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 к. (квитанція № 3 від 27 січня 2021 року в АТ «Ощадбанк»).
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального права, неналежне дослідження доказів та ненадання оцінки його аргументам, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Зміївського районного суду Харківської області від 16.04.2021 року по справі № 621/172/21, прийняти постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що постанова серії НК № 503626 від 21.01.2021 винесена відповідно до норм Кодексу України про адміністративні правопорушення, розгляд справи відбувся з дотриманням процедури визначеної цим же кодексом, під час якого поліцейським встановлено вчинення позивачем адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у скоєнні останнього, а також з`ясовано всі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи.
Пояснив, що 21.01.2021 приблизно об 11:37 годині в Харківської області на 618 км автошляху М-03 (Київ - Харків - Довжанський) працівниками патрульної поліції виявлений рух транспортного засобу VOLKSWAGEN TRANSRPORTER, номерний знак НОМЕР_1 , який зареєстрований в іншій країні, а саме в Республіці Польщі та щодо якого недотримано обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме порушено строки його тимчасового перебування на території України з моменту його ввезення до одного року та керування автомобілем особою, яка не ввозила його на територію України. Зазначений автомобіль був зупинений працівниками патрульної поліції, відповідно до вимог статті 35 Закону України «Про Національну поліцію», водієм автомобіля виявився ОСОБА_1 . Працівники поліції повідомили вказаній особі підстави застосування превентивних поліцейських заходів, роз`яснили суть правопорушення. Особу водія та його анкетні дані встановлено за паспортом та перевірено за інформаційно аналітичними базами Національної поліції України. Позивачеві в повному обсязі роз`яснені його права, передбачені статтею 63 Конституції України, статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
За результатами перевірки відомостей щодо транспортного засобу VOLKSWAGEN TRANSRPORTER, номерний знак НОМЕР_1 за інформаційно-телекомунікаційною системою «Інформаційний портал Національної поліції України» (підсистема Митниця) поліцейськими було встановлено, що цей автомобіль було ввезено на територію України 09.04.2017 через пункт пропуску «Шегині - Медика», терміном до одного року, особою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Таким чином, вказана інформація свідчить про порушення позивачем вимог статті 380 Митного кодексу України та статей 16, 31 Закону України «Про дорожній рух» та скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 8 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Під час розгляду справи позивач надав усні та письмові пояснення, відповідно до яких йому не відома особа яка ввезла на територію України транспортний засіб. Вчинення позивачем правопорушення підтверджується відеоматеріалами з службових відеореєстраторів 0186, 2102, 2423 та відомостями бази даних Національної поліції ІПНП; вказані медіафайли з портативних відеореєстраторів об`єктивно встановлюють те, що позивач експлуатував 21.01.2021 вищезазначений транспортний засіб.
Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
У відповідності до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що 21.01.2021 інспектором взводу № 2 роти № 3 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Водоп`яновим К.О. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії НК № 503626, передбачене частиною 8 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8 500 грн.
У вказаній постанові поліцейським зафіксовано, що 21.01.2021 об 11:37 годині в Харківській області Ізюмського району, на трасі М-03 на 618 км водій керував транспортним засобом VOLKSWAGEN TRANSPORTER, номерний знак НОМЕР_1 щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, транспортний засіб ввезено 09.04.2017 громадянином ОСОБА_2 та передано особі, яка не поміщувала тз у митний режим тимчасового ввезення; недотримано строків перебування в режимі тимчасового ввезення (до 1 року), чим порушено вимоги статті 380 Митного кодексу України та статей 16, 31 Закону України «Про дорожній рух», також водій не пред`явив для перевірки посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 8 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Судом встановлено, що поліцейський 21.01.2021 перед складанням постанови повідомив про початок розгляду справи, представився, оголосив, яку саме справу буде розглядати, визначив наявність у нього відповідної компетенції, роз`яснив позивачеві його права і обов`язки, вирішив питання щодо заяв та клопотань (позивач виявив бажання надати письмові пояснення), та з`ясував, на його думку, всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, виніс оскаржувану постанову.
Згідно довідки з інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» (підсистема Митниця) за результатами перевірки відомостей щодо транспортного засобу VOLKSWAGEN TRANSRPORTER, номерний знак НОМЕР_1 було ввезено на територію України 09.04.2017 через пункт пропуску «Шегині-Медика», терміном до 1 року, особою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Не погодившись із вказаною постановою позивач звернувся до суду про її скасування.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з недоведеності відповідачем вини ОСОБА_1 у вчиненні правопрушення, передбаченого частиною 8 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки будь-яких доказів на підтвердження факту виконання ОСОБА_1 функцій водія та факту руху транспортного засобу, зазначеного в постанові, відповідачем не надано. Враховуючи відсутність доказів факту керування позивачем транспортним засобом, суд дійшов висновку про те, що позивача неможливо вважати водієм в розумінні пункту 1.10 Правил дорожнього руху України, а тому у відповідача не було обґрунтованих підстав для винесення спірної постанови та притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за інкримінованою йому частиною 8 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. 
За загальними правилами ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь її вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі. 
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
За визначенням норми пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
В силу приписів ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як встановлено ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Як встановлено ст. 31 Закону України “Про дорожній рух” (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), транспортні засоби, їх складові частини і комплектуючі вироби, що ввозяться на територію України, підлягають перевірці на відповідність обов`язковим вимогам або повинні мати сертифікат, виданий уповноваженим на це Секретаріатом ЄЕК ООН Адміністративним органом по сертифікації дорожніх транспортних засобів.
Тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб.
Такі транспортні засоби не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, бути розкомплектовані чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам.
Транспортні засоби, зареєстровані відповідними органами іноземних держав, які ввезені на територію України та перебувають під митним контролем, підлягають вивезенню або поміщенню в інший митний режим у строки, визначені законодавством з питань державної митної справи.
Особливості тимчасового ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України встановлені ст. 380 Митного кодексу України.
Згідно з ч. 1 ст. 380 Митного кодексу України, тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено митними органами з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов`язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом.
Відповідно до ч. 8  ст. 121 КУпАП, керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту, - тягне за собою накладення штрафу на водія в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Статтею 16 Закону України “Про дорожній рух” встановлено обов`язок водія не допускати випадків керування транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені  Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту. 
Аналіз зазначених вище норм права дає підстави для висновку, що протиправною дією, яка є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 8 ст. 121 КУпАП, є керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу слугувало виявлення інспектором взводу № 2 роти № 3 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в  Харківській області  Водоп`яновим Костянтиним Олександровичем керування водієм ОСОБА_1 транспортним засобом VOLKSWAGEN TRANSRPORTER, номерний знак НОМЕР_1 , щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строк перебування транспортного засобу в режимі тимчасового ввезення до 1 року.
З досліджених копій спірної постанови серії НК № 503626, які надані відповідачем, та містяться в матеріалах справи (а.с. 7 та 41) колегією суддів встановлено, що їх зміст в частині визначення місця скоєння правопорушення та опису події, яка сталася 21.01.2021 о 11:37:00 не є тотожнім. Так, у постанові на сторінці 7 вказано "..в Харківській області Ізюмського району, на трасі М-03 на 618 км.", а у постанові на сторінці 41 "..Траса М-03 (Київ-Харків-Довжанський (на м.ростов-на Дону)) 618.", не зазначено в останній і посилань на порушення вимог статті 380 Митного кодексу України та статей 16, 31 Закону України «Про дорожній рух», а також того, що водій не пред`явив для перевірки посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.
Вищевказані розбіжності, на переконання колегії суддів, ставлять під сумнів дійсність відображеної події спірного правопорушення.
Щодо наявності доказів події адміністративного правопорушення, яке передбачено ч.8 ст.121-1 КУпАП слід зазначити наступне. 
У відповідності до ст. 31 Закону України “Про Національну поліцію” полiцiя може застосовувати такi превентивнi заходи, окрім іншого, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. 
Приписами ст. 40 Закону України “Про Національну поліцію” визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Згідно з ч.2 ст.283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, яким зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу (ч.3 ст.283 КУпАП).
Статтею 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Вказаній нормі кореспондують положення статті 251 КУпАП, за якою доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
На виконання вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ч. 1  ст. 9 КАС України  розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За нормами ч. 2  ст. 77 КАС України  в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно зі ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
За визначенням, наведеним у ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно зі ст.74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. 
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.75 КАС України).
На підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 8 ст. 121 КУпАП, відповідачем надано відеозаписи з нагрудних камер поліцейських з місця ухвалення оскаржуваної постанови, а також відеозаписи з службового відеореєстратору.
Переглядаючи відеозапис з службового відеореєстратору № 20210121170221000088, що міститься на Диску № 1 судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 повідомив поліцейського, що він є пасажиром транспортного засобу VOLKSWAGEN TRANSRPORTER, номерний знак НОМЕР_1 , зазначив, що не керував вказаним транспортним засобом та не ввозив його на територію України.
Під час розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності позивачем надано письмові пояснення, в яких позивач зазначив, що 21.01.2021 він звернувся до мешканця міста Ізюм на ім`я ОСОБА_3 та попросив перевезти його особисті речі з м. Ізюм до села Слобожанське. В його користуванні був наявний автомобіль марки Фольксваген Т4. За певну оплату він ( ОСОБА_3 ) погодився. Близько 11 год. вони рухались по трасі в сторону м. Харкова, де раптом зупинились. Він ( ОСОБА_3 ) вийшов після чого хвилин через 2 під`їхали працівники поліції та запропонували пред`явити документ на транспортний засіб. Пояснив, що транспортним засобом керує інша особа, однак його пояснення до уваги прийнято не було. Позивач пред`явив працівникам поліції паспорт громадянина України, в результаті чого нього було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.8 ст. 121 КУпАП. Де дівся водій позивачу не відомо, чому він зник пояснити не може. Зазначив, що транспортний засіб йому не належить та ним він не керував.
Дослідженим колегією суддів відеозаписом з службового відеореєстратору № 20210121170001000076, що міститься на Диску № 2, не підтверджено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та такий засіб рухався. При цьому, з зазначеного відеозапису вбачається, що на час під`їзду патрульної машини до транспортного засобу VOLKSWAGEN TRANSRPORTER, номерний знак НОМЕР_1 , останній не рухався, а стояв на узбіччі.
З досліджених відеозаписів неможливо встановити факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення (керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України), ними лише зафіксовано процедуру розгляду справи біля автомобіля, в якому знаходиться позивач, на узбіччі автомобільної траси, у незрушному стані.
Колегія суддів зауважує, що відеозапис з нагрудної камери не може бути доказом порушення Правил дорожнього руху, якщо він не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність винесення постанови. 
Вказаний висновок відповідає правовій позицій Верховного Суду, викладеній у постанові від 18.07.2019 у справі № 216/5226/16-а.
За визначенням, наведеним в пункті 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 “Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті” керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно  від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Таким чином, керування транспортним засобом – це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху – для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.
Знаходження за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), не є доказом вчинення останньою адмінправопорушення, передбаченого п.8 ст. 121 КУпАП (керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України), оскільки саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом.
Колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази саме зупинки транспортного засобу VOLKSWAGEN TRANSRPORTER, номерний знак НОМЕР_1 та/або здійснення ним руху, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати, що позивач керував таким транспортним засобом. 
Крім того, позивачем на вимогу працівника поліції не надавалося посвідчення водія, яке відповідно до статті 16 Закону України «Про дорожній рух» та пункту 2.1 Правил дорожнього руху України, ОСОБА_1 повинен був мати при собі у разі керування транспортним засобом. При цьому, позивач заперечував факт того, що він є водієм транспортного засобу VOLKSWAGEN TRANSRPORTER, номерний знак НОМЕР_1 та наголошував, що є пасажиром.  
Слід зауважити, що відповідач стверджуючи, що позивач є водієм транспортного засобу VOLKSWAGEN TRANSRPORTER, номерний знак НОМЕР_1 , не склав відповідну постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення внаслідок керування транспортним засобом VOLKSWAGEN TRANSRPORTER, номерний знак НОМЕР_1 за відсутності посвідчення водія.
Відповідно до п.7   Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 24.06.1988 р.  № 6 "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення"   (в редакції згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 03.12.1997 р. № 12) розглядаючи відповідно до   ст. 293 КпАП України   скаргу або протест на постанову у справі про адміністративне правопорушення, суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного.
Отже, необхідною умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є доведеність факту вчинення адміністративного правопорушення даною особою та вина особи у його вчиненні.
Колегія суддів зауважує, що надані відповідачем відомості, внесених до інформаційно-телекомунікаційної системи “Інформаційний портал Національної поліції України” (скріншоту з ІПНП), так само не доводять вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 8 ст. 121 КУпАП, оскільки факт керування ОСОБА_1 транспортного засобу VOLKSWAGEN TRANSRPORTER, номерний знак НОМЕР_1 , не знайшов свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.
Враховуючи, що відповідачем не надано доказів вчинення позивачем правопорушення, які б беззаперечно свідчили про те, що позивач вчинив порушення, відповідальність за яке передбачена ч. 8 ст. 121 КУпАП та заперечення позивача факту вчинення ним правопорушення, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, правомірності прийнятого ним рішення про притягнення вказаної особи до адміністративної відповідальності.
Також, відповідачем як суб`єктом владних повноважень, всупереч вимог ч.2 ст.77 КАС України, не надано доказів наявності вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.8  ст.121 КУпАП.
Беручи до уваги, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений, таке рішення має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для позивача, що знаходиться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.
Порушення норм процесуального права, недотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення суб`єктом владних повноважень при складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання адміністративної відповідальності особи, яка вчинила правопорушення.
Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи, що відповідачем не доведено наявності у діях позивача події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.8  ст.121 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача підлягає закриттю.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ч.4 ст.241, ст.ст. 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції  залишити без задоволення.
Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 16.04.2021 по справі № 621/172/21  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова	
Судді	   	С.П. Жигилій    В.Б. Русанова