КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
факс 284-15-77 e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи 761/19409/20 Апеляційне провадження № 22-ц/824/9991/2021	Головуючий у суді першої інстанції - Осаулов А.А. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.	
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
21 липня 2021 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач                                     Оніщук М.І.,
судді                                                          Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,
секретар                                                    Ющенко Я.М.,
за участю:
позивача                                                   ОСОБА_1 ,                                            
представника відповідача
Державного бюро розслідувань         Салка О.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 квітня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві, Державного бюро розслідувань, Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів досудового розслідування,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У  липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Головного управління Національної поліції у м.Києві, Державного бюро розслідувань, Головного управління Державної казначейської служби України в м.Києві, в якому просила суд: стягнути з Головного управління Національної поліції у м. Києві на її користь компенсацію за немайнову шкоду, заподіяну працівниками Головного управління Національної поліції у м. Києві та слідчими Державного бюро розслідувань грубим порушенням вимог кримінально-процесуального законодавства України, невиконанням покладених на них обов`язків в розмірі 56 мінімальних заробітних плат; зобов`язати Головного управління Державної казначейської служби України в м.Києві списати з рахунку Головного управління Національної поліції у м.Києві 56 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом України на день здійснення платежу;  стягнути судові витрати в сумі 70,00 грн.
Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 09.11.2009 року Солом`янський районний суд м. Києва задовольнив позов ОСОБА_2 , за яким, з урахуванням заяви про роз`яснення рішення, було зобов`язано Національний технічний університет України «КПІ» надати довідку про заробітну плату для обчислення пенсії за період з 01.01.1987 року по 31.12.1991 року в розмірі 49209,42 крб з помісячною розшифровкою сум. Оскільки добровільно вказане рішення не виконувалось, 22.01.2010 року було відкрито виконавче провадження №136/5. В ході виконавчого провадження Національний технічний університет України «КПІ» надав неправдиву довідку, внаслідок чого 29.04.2011 року було направлено заяву про скоєння злочину на ім`я прокурора Солом`янського району м. Києва.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від  02.11.2011 року у справі №2-1069/11, з урахуванням ухвали Апеляційного суду м. Києва від 18.10.2012 року, зобов`язано Національний технічний університет України «КПІ» відкликати з Управління пенсійного фонду України у Солом`янському районі м. Києва довідку від 11.04.2011 року з неправдивими відомостями, яка не відповідає рішенню Солом`янського районного суду м. Києва від 09.11.2009 року та ухвалі Солом`янського районного суду м. Києва від 27.11.2009 року.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 27.10.2011 року у справі №4-2455 зобов`язано прокурора Солом`янського району м. Києва розглянути заяву ОСОБА_1 про злочин (щодо виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09.11.2009 року) та прийняти рішення в порядку та строки, передбачені ст. 97 КПК України.
Разом з тим, позивач вказував, що станом на дату звернення до суду з позовом не виконано рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09.11.2009 року, рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 27.10.2011 року у справі №4-2455, ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18.10.2012 року у справі №2-1069/11.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.06.2014 року у справі 757/16861/14-ц зобов`язано Прокуратуру м. Києва внести до ЄРДР заяву про злочин щодо невиконання рішень судів.
Вказане стало підставою для звернення до суду з позовом.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19.04.2021 року в задоволенні позову відмовлено (а.с. 119-123).
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та постановити нове про задоволення позовних вимог.
Вказує на безпідставність висновку суду про недоведеність факту заподіяння моральної шкоди та її розміру, оскільки не були прийняті докази на підтвердження даних обставин.
Також, зазначає, що вона помилково не зазначила в якості відповідача Державну казначейську службу України (а.с. 126).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 14.06.2021 року поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження та надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (а.с. 134, 135).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 14.06.2021 року справу призначено до розгляду (а.с. 136).
Позивач у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити.
Представник Державного бюро розслідувань щодо задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на її безпідставність та необгрунтованість.
Інші відповідачі у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.
Враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів, які не з`явилися у судове засідання, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, які з`явилися у судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно відповіді Слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві за № М-2765/125/23/1-2020 від 04.06.2020 року в провадженні слідчого відділу Солом`янського управління поліції ГУНП у м. Києві перебувало кримінальне провадження №4201410000001078 від 09.09.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України (невиконання судового рішення). 
Відповідно до ч. 2 ст. 36 КПК України процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 4201410000001078 здійснювалося Київською місцевою прокуратурою № 9.
25 листопада 2019 року кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України та станом на 04.06.2020 року Київською прокуратурою №9 постанова про закриття кримінального провадження не скасована. 
Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач звернувся до суду у порядку ст.ст. 23, 1167, 1176 ЦК України з метою стягнення з Головного управління Національної поліції у Київській області немайнову шкоду у розмірі 56 мінімальних заробітних плат, заподіяну працівниками Головного управління Національної поліції у м. Києві та слідчими Державного бюро розслідувань грубим порушенням вимог кримінально-процесуального законодавства України та невиконанням покладених на них обов`язків.
Так, як передбачено ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Згідно зі ст. 56 Конституції України Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
В свою чергу, спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
 Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
При цьому, за відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).
Так, статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. 
Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.
Таким чином, на відміну від загальної норми ст. 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми ст. 1173, 1174 ЦК України допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів.
За таких обставин, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є одночасна наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.
При цьому, відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. В спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки відповідача та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача. Таким чином, позивач повинен довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювана є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.
Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, що викладена в Постанові від 12 березня 2019 року у справі №920/715/17.
Разом з тим, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Однак, як вірно встановив суд першої інстанції, всупереч вищенаведених положень законодавства, позивачем не доведено жодними належними та допустимими доказами як заподіяння йому моральної шкоди та протиправності дій відповідачів, так і наявності причинного зв`язку між шкодою заподіяною позивачу і протиправним діянням відповідачів.
При цьому, щодо посилань позивача, як на підставу для відшкодування моральної шкоди, на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 26.06.2014 року у справі 757/16861/14-ц про зобов`язання Прокуратуру м. Києва внести до ЄРДР заяву про злочин щодо невиконання рішень судів, слід зазначити, що однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване ст. 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до змісту ч. 1 ст. 303 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
За правилом ч. 2 ст. 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування виносить ухвалу про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.
Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності.
При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди.
Аналогічний правовий висновок викладено й у постанові Верховного Суду від 20.01.2021 року у справі № 686/27885/19.
Тобто,  сам по собі факт того, що вищенаведеною ухвалою задоволено скаргу позивача на дії та бездіяльність органу досудового розслідування, не доводить заподіяння йому шкоди та не підтверджує наявності причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю відповідачів і настанням такої шкоди.
У свою чергу, права позивача у зв`язку із не здійсненням слідчим та/або прокурором процесуальних дій, які вони зобов`язані були вчинити у визначений КПК України строк, були відновлені вищенаведеною ухвалою, що є достатньою сатисфакцією.
Щодо посилань апелянта на помилкове не зазначення ним у якості відповідача Державної казначейської служби України, слід зазначити, що суд при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучити інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.
З вищенаведеного вбачається, що доводи апелянта щодо незаконності оскаржуваного рішення не грунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи,  а отже не спростовують та не впливають на законність і обгрунтованість ухваленого судом рішення.
Крім цього, наведені в апеляційній скарзі доводи, які на думку скаржника, є підставою для скасування рішення суду, є тотожними із його поясненнями на обгрунтування позовних вимог, ці доводи були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, яким суд надав грунтовну оцінку, яка узгоджується з вимогами закону і з якою у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.
Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.
При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 квітня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві, Державного бюро розслідувань, Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів досудового розслідування - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 26 липня 2021 року.
 
Суддя-доповідач                                                                      М.І. Оніщук
 
Судді                                                                                 В.А. Шебуєва                     
 
Г.В. Крижанівська