УХВАЛА

30 серпня 2021 року 
Київ
справа №200/2483/20-а
адміністративне провадження №К/9901/23499/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Калашнікової О.В.,
суддів: Білак М.В.,  Губської  О.А., 
перевіривши касаційну скаргу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) 
на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року 
та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року 
у справі № 200/2483/20-а
за позовом ОСОБА_1             
до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 
про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати,
в с т а н о в и в :
04 березня 2020 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнень, просила визнати протиправним наказ Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 24 грудня 2019 року № 3880/1 «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновити її на посаді начальника управління персоналу; стягнути з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з коригуванням її розміру на коефіцієнт підвищення посадового окладу.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року у справі 200/2483/20-а адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано наказ Головного територіального управління юстиції в Донецькій області № 3880/1 від 24 грудня 2019 року «Про звільнення ОСОБА_1       ».
Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління персоналу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з відрахуванням належних до сплати податків і зборів.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.
Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року задоволено.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року у справі № 200/2483/20-а змінено в мотивувальній частині позовних вимог щодо дати поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, враховуючи правове обґрунтування мотивувальної частини постанови суду апеляційної інстанції.
Абзац третій резолютивної частини рішення після слів «…. у Донецькій області» доповнено текстом «з 27 грудня 2019 року».
Абзац четвертий резолютивної частини рішення після слів «…за час вимушеного прогулу»» доповнити текстом «за період з 27 грудня 2019 року по 23 листопада 2020 року у розмірі 719 712 (сімсот дев`ятнадцять тисяч сімсот дванадцять грн.)».
В абзаці шостому резолютивної частини рішення після слів «за один місяць» доповнити словами «у розмірі 67 473 (шістдесят сім тисяч чотириста сімдесят три грн.) з відрахуванням належних до сплати податків і зборів».
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
У поданій касаційній скарзі скаржник з посиланням на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Ухвалою Верховного Суду від 19 липня 2021 року зазначену касаційну скаргу залишено без руху в зв`язку зі сплатою судового збору в неповному обсязі. Заявникові надано строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених у мотивувальній частині ухвали.
На виконання цієї ухвали та в межах встановленого у ній строку, скаржник направив до суду клопотання та платіжне доручення №5997 від 26 липня 2021 року. Отже, скаржником вимоги ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху виконано та усунуто зазначені в ній недоліки.
У зв`язку з перебуванням судді Губської О.А. у відпустці (наказ від 30.06.2021 №54-к, №55-к) питання про відкриття касаційного провадження вирішується в перший день після виходу судді з відпустки.
Під час повторного вивчення касаційної скарги суд дійшов висновку про повторне залишення її без руху з огляду на наступне.
Згідно з частинами першою-третьою статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Відповідно до частини третьої статті 332 КАС України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.
З матеріалів касаційної скарги слідує, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції ухвалена 23 листопада 2020 року, а касаційну скаргу подано на пошту 25 червня 2021 року, тобто з пропуском передбаченого статтею 329 КАС України тридцятиденного строку на касаційне оскарження.
Одночасно з касаційною скаргою заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження в обґрунтування якого скаржник зазначає наступне.
Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 870 від 09 жовтня 2019 року «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції» (далі - Постанова № 870) передбачено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції, серед яких і Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області,
В той же час, пунктом 3 Постанови № 870 передбачено, що територіальні органи Міністерства юстиції, які ліквідуються, продовжують здійснювати повноваження та функції, покладені на зазначені органи, до завершення здійснення заходів, пов`язаних з утворенням міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції. Міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції, що утворюються, є правонаступниками територіальних органів Міністерства юстиції, які ліквідуються.
Наказом Міністерства юстиції України «Про утворення міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції України» від 16 жовтня 2019 року № 3173 утворено міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції, зокрема, Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків),
20 квітня 2021 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців внесено запис про припинення юридичної особи - Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, а Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків) прийняті матеріали та документи від ліквідованого органу.
Отже, на думку заявника, саме з 20 квітня 2021 року Східному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції (м. Харків), як правонаступнику ліквідованого Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, стало відомо про вищевказані рішення суду.
Вказана обставина, на думку Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) є поважною та такою, що може бути врахована для поновлення строку на касаційне оскарження відповідно до частини 3 статті 329 Кодексу адміністративного судочинства України.
20 травня 2021 року до Верховного Суду Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків) було подано касаційну скаргу на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року та на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року по справі № 200/2483/20.
Як зазначає скаржник, ухвалою Верховного Суду від 14 червня 2021 року касаційну скаргу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) повернуто скаржнику, як таку, що не містить підстав для касаційного оскарження.
Вирішуючи клопотання скаржника в частині поновлення строків на касаційне оскарження, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Статтею 329 КАС України визначено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Частиною 2 зазначеної статті визначено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Статтею 44 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти 6, 7 частини п`ятої цієї статті).
Отже, наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку касаційного оскарження.
Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні касаційної скарги, повинна вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством.
Окрім цього, пунктом другим частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом віднесено до основних засад (принципів) адміністративного судочинства, зміст якого розкриває стаття 8 цього Кодексу, й визначає, що усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.
Отже, органи державної влади, маючи однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи, мають діяти вчасно та в належний спосіб, дотримуватися своїх власних внутрішніх правил та процедур, встановлених в тому числі нормами процесуального закону, не можуть і не повинні отримувати вигоду від їх порушення, уникати або шляхом допущення зайвих затримок та невиправданих зволікань відтерміновувати виконання своїх процесуальних обов`язків.
Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.
Згідно з частиною першою статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалах Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі №810/4224/17 від 16 жовтня 2019 року № №808/1937/17.
У пункті 46 рішення Європейського суду з прав людини «Устименко проти України» (№32053/13) зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обґрунтованого рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.
Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлює особливими і непереборними обставинами. Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.
Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява №23436/03).
Таким чином, при належному добросовісному відношенні орган державної влади не був позбавлений можливості подати касаційну скаргу в межах строку звернення до суду касаційної інстанції.
Оцінивши доводи заяви про поновлення строку на касаційне оскарження, проаналізувавши матеріали касаційної скарги, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання поважними причин пропуску скаржником строку на касаційне оскарження та задоволення заяви про поновлення цього строку.
За таких обставин, відповідно до правил статті 332 КАС України, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з установленням скаржнику строку для подання заяви із зазначенням інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження.
Керуючись статтями 329, 330, 332 КАС України,
УХВАЛИВ :
Визнати неповажними причини пропуску Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м.Харків) строку на касаційне оскарження рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року та постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року у справі № 200/2483/20-а.
Касаційну скаргу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року у справі № 200/2483/20-а за позовом ОСОБА_1  до Cхідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати - залишити без руху.
Надати скаржнику строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених у мотивувальній частині ухвали.
Роз`яснити заявнику касаційної скарги, що у разі невиконанні вимог цієї ухвали, у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

О.В. Калашнікова
М.В. Білак 
О.А. Губська,
Судді Верховного Суду