П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

05 липня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 400/754/21	
Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Турецької І. О.,
суддів – Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі – ГУПФ України в Миколаївській області), в якому просив:

- визнати протиправним рішення від 14.12.2020 р. №948030139008 щодо зміни (зменшення) при перерахунку процентного розміру пенсії за вислугу років з 90 % до 60 % від місячної заробітної плати та обмеження пенсії максимальним розміром;
- зобов`язати здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугу років в розмірі 90 % від суми місячної заробітної плати без обмеження її максимальним розміром на підставі довідки Миколаївської обласної прокуратури про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій від 08.10.2020 р. №21-396-вих-20, починаючи з 01.10.2020 р., відповідно до вимог частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2017 р. № 1697-VII з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії.
Також позивач просить допустити негайне виконання рішення суду у межах суми стягнення за два місяці та зобов`язати відповідача подати до суду звіт про виконання судового рішення у місячний строк з дня набрання ним законної сили.

Обґрунтування позову складається з такого.

Як вважає позивач, оскаржуваним рішенням незаконно зменшено відсоток розміру пенсії з 90 на 60 та незаконно застосовано обмеження суми пенсії максимальним розміром.
Пояснюючи дані обставини позивач зазначає, що на момент призначення йому пенсії, порядок та підстави для перерахунку були визначені у частинах 12 та 17 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. №1789-ХІІ (далі – Закон №1789-ХІІ), які встановлювали, що обчислення (перерахунок) пенсії провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за таким призначенням або перерахунком.
Позивач наголошує, що частина 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 р. №3668-VІ унормовує, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.
До того ж, позивач звертає увагу суду на наявність судового рішення, яке набрало законної сили, і яким встановлено його право на отримання пенсії, виходячи з 90% від заробітку працюючого працівника прокуратури та без обмеження максимальним розміром. Вважає, що рішення, яке набрало законної сили є обов`язковим до виконання.
Далі, позивач переходячи до обґрунтування вимоги про відсутність у відповідача права зменшувати відсоток призначеної пенсії, зазначає, що аналіз положень Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2017 року № 1697-VII (далі – Закон № 1697-VII) дає підстави для висновку, що при перерахунку пенсії пенсіонерів органів прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, адже частина 2 статті 86 Закон № 1697-VII регулює правовідносини призначення пенсії, а не її перерахунку. На переконання позивача, призначення пенсії та її перерахунок не є тотожними поняттями, оскільки процедури призначення та перерахунку є різними за змістом та механізмом проведення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Суд визнав протиправним та скасував рішення ГУПФ України в Миколаївській області про перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.10.2020 р. в частині застосування загального проценту розрахунку пенсії від заробітку – 60 та зобов`язав здійснити перерахунок та виплату, з урахуванням раніше проведених виплат, пенсії за вислугу років на підставі довідки Миколаївської обласної прокуратури від 08.10.2020 року № 21-396 вих-20 із застосуванням загального проценту розрахунку пенсії від заробітку - 90 та з урахуванням абзацу 6 частини п`ятнадцятої статті 86 Закону № 1697-VII.
В частині обов`язку ГУПФ України в Миколаївській області здійснити перерахунок та виплату пенсії без її обмеження максимальним розміром, суд відмовив.

Задовольняючи позовні вимоги в частині процентного розміру пенсії, суд виходив з того, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а тому внесені зміни до законодавства щодо її розміру у відсотках, стосуються порядку призначення пенсії прокурорам у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Тому, застосувавши при перерахунку пенсії 60 процентів, а не 90 процентів від заробітної плати, відповідач діяв протиправно.
Роблячи такі висновки, суд першої інстанції спирався на висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 03.05.2018 у справі № 308/11498/16-а та від 10.04.2019 у справі № 310/6638/16-а (2-а/310/652/16).
Відмовляючи у частині вимог щодо проведення перерахунку пенсії без застосування обмежень її максимальним розміром, суд першої інстанції висновувався із приписів абзацу 6 частини п`ятнадцятої статті 86 Закону № 1697-VІІ, де вказано, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.
Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.
Суд відзначив, що положення норм чинного законодавства, якими обмежувався максимальний розмір пенсії не визнавались у встановленому порядку Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), а, отже, є чинними і підлягають виконанню.
Окрім того, на обґрунтування своєї позиції, суд покликався на висновки Верховного Суду у постановах від 24.07.2018 року у справі № 554/10456/16-а та від 28.10.2020 року у справі № 686/2428/16-а.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, у письмовому провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

Вважаючи рішення суду таким, що не відповідає ознакам законності та обґрунтованості, в частині відмови в задоволенні позову, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить його в цій частині скасувати та ухвалити нове про задоволення вимог.
В обґрунтування скаржник наголошує, що пункт 1 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» встановлює, що обмеження пенсії максимальним розміром, встановлений цим Законом не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання ним чинності, тобто до 01.10.2011 р.
До того ж, як зазначає скаржник, аналогічні приписи містяться в пункті 2 Прикінцевих положень Закону України від 24.12.2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», де встановлено, що дія цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року.
З наведеного, на думку скаржника, випливає, що законодавець чітко визначив коло суб`єктів, на яких поширюється дія даної норми, до якого позивач не може належати, оскільки в межах спірних правовідносин має місце перерахунок пенсії, а не призначення пенсії вперше.
Окрему увагу, скаржник звертає на неправомірне неврахування судом першої інстанції судового рішення, де прописаний обов`язок Пенсійного фонду виплачувати йому пенсію без обмежень.
У цьому рішенні, як зазначає ОСОБА_1 , суд, проаналізувавши рішення Конституційного Суду України (від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справах щодо права на пільги від 20 березня 2002 року № 5-оп/2002 щодо пільг, компенсацій і гарантій та від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 про рівень пенсій і щомісячного довічного грошового утримання), дійшов висновку, що Конституційний Суд сформулював чітку правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо.
За таких умов, розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів, які обмежують право отримувати пенсію в раніше визначеному розмірі.

Відповідно до приписів п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження, у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУПФ України в Миколаївській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену з 01.02.2000 р. відповідно до Закону №1789-XII.
На підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 15.11.2016 року у справі №487/5378/16-а пенсія позивача була обчислена відповідачем, виходячи з 90% від суми заробітної плати, визначеної у довідці №18/163/2 вих.16, виданої 26.07.2016 р. прокуратурою Миколаївської області, без обмеження максимального розміру перерахованої пенсії та повинна була виплачуватися з 27 квітня 2016 року з урахуванням вже здійснених виплат. Розмір пенсії, яку позивач отримував складав 19  391,72 грн.

08.10.2020 р. Миколаївська обласна прокуратура видала позивачу довідку № 21-396 вих-20 про розмір заробітної плати, що враховується для перерахунку пенсії за посадою першого заступника прокурора області, яка прирівнюється до посади першого заступника керівника в розмірі 96  787,42 грн.
Довідка видана на підставі рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020 р.

08.12.2020 р. позивач звернувся до ГУПФ України в Миколаївській області із заявою про перерахунок пенсії, до якої, серед іншого, додав зазначену довідку.
14.12.2020 р. ГУПФ України в Миколаївській області прийняло рішення №948030139008 про перерахунок позивачу пенсії. Розрахунок пенсії здійснювався виходячи з таких складових : заробітна плата, що враховується для перерахунку пенсії 95  787,42 грн х 60% = 57  538,88 грн. Далі, були застосовані обмеження в розмірі 10 прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, що втратили працездатність, а також був урахований попередній розмір пенсії. За вказаним перерахунком пенсія позивача залишилася в розмірі 19  391,72 грн.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що наявні підстави для часткового задоволення апеляції, з огляду на таке.

Окреслюючи межі апеляційного перегляду, колегія суддів зазначає про те, що він буде здійснюватися лише в межах законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції щодо застосування до пенсії позивача обмежень в розмірі 10 прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, що втратили працездатність.
Абз.6 ч.15 ст.86 Закону №1789-ХІІ, чинний на час здійснення перерахунку пенсії позивача, встановлює, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. 

Проте, як обґрунтовано зазначив скаржник, суд першої інстанції не звернув уваги на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 15.11.2016 р. у справі №487/5378/16-а, яке набрало законної сили, де за аналогічними обставинами, але за інший період, суд зробив висновок про право позивача на отримання пенсійних виплат без обмеження.
Слід зазначити, що суд першої інстанції у наведеному вище рішенні, виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зробив висновок про наявність права позивача отримати пенсію без обмеження не тільки за той період, що був предметом розгляду, а встановив таке право на майбутнє.

Варто відзначити, що відповідно до ч.1 ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

За правилами ч.2 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що в даному випадку відсутні підстави для обмеження при перерахунку розміру пенсії позивача її максимальним розміром.

За наведених підстав, відповідно до статті 317 КАС України, рішення суду першої інстанції слід скасувати в частині відмови в позові про обов`язок провести перерахунок пенсії без обмеження та виплаті заборгованості, що утворилася між фактично отриманою та перерахованою сумою.
В іншій частині рішення суду першої інстанції, як вважає колегія суддів повинно бути залишено без змін.
Так, суд не вбачає підстав для негайного виконання рішення суду апеляційної інстанції щодо стягнення заборгованості у межах суми стягнення за два місяці, адже наведене не передбачено приписами статті 371 КАС України.
Також суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для встановлення судового контролю, адже відсутні обставини того, що ГУПФ України в Миколаївській області буде ухилятися від виконання судового рішення.

Розподіл судових витрат, згідно вимог ст. 139 КАС України, не передбачено.

Відповідно до пункту 2 статті 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо, зокрема, оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року скасувати в частині відмови в задоволенні позову про зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром та у скасованій частині ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років без обмеження її максимальним розміром на підставі довідки Миколаївської обласної прокуратури про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій від 08.10.2020 року № 21-396-вих-20, починаючи з 01.10.2020 року, відповідно до вимог частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2017 року № 1697-VII з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії.

В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя                                                             І. О. Турецька

суддя                                                                                 Л. В. Стас

суддя                                                                                 Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 05.07.2021 року.