ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2021 року м. Херсон

Справа №766/12929/18
Провадження №22-ц/819/1024/21

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Бездрабко В.О. (суддя-доповідач),
суддів: Базіль Л.В.,
Приходько Л.А.,
секретар судового засідання: Дундич А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Пацалова Тамара Валеріївна, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 16 березня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Зуб І.Ю., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :
У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільного майна подружжя. 
Позов мотивований тим, що сторони з 1998 року проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство. Під час спільного проживання у них народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
16 листопада 2007 року між сторонами був зареєстрований шлюб, який рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 25 квітня 2012 року розірвано.
Проте, оскільки на час розірвання шлюбу стосунки між сторонами поліпшилися, вони фактично продовжили проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу до січня 2018 року, ведучи спільне господарство та виховуючи дітей.
В період спільного проживання з відповідачем, подружжям за спільні кошти придбано майно:
-чотирьохкімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною вартістю 1 000 000,00грн;
-двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2 , орієнтовною вартістю 650 000,00грн.;
-прогулянкове річкове судно «RIB 500», номер судна « НОМЕР_1 », реєстровий номер 3-306845, орієнтовною вартістю 250 000,00 грн.;
-легковий автомобіль марки «MITSUBISHI», модель ASX, державний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , білого кольору, 2013 року випуску, орієнтованою вартістю 400 000,00грн.
Також у період спільного проживання з відповідачем однією сім`єю, ІНФОРМАЦІЯ_3 , нею, в інтересах сім`ї, укладено договори депозиту з ПАО «Акцент-Банк»:
-№ НОМЕР_4 , особистий рахунок № НОМЕР_5 , на суму 78400,00грн;
-№ НОМЕР_6 , особистий рахунок № НОМЕР_7 , на суму 78400,00грн;
-№ НОМЕР_8 особистий рахунок № НОМЕР_9 , на суму 5000,00грн;
-№ НОМЕР_10 особистий рахунок № НОМЕР_11 , на суму 5000,00грн.
До цих договорів нею були видані довіреності на ім`я відповідача з правом розпорядження вказаними рахунками, скориставшись якими ОСОБА_2 зняв всі грошові кошти та розпорядився ними на власний розсуд.
Позивач зазначила, що фактично право власності на спільне майно подружжя зареєстроване на ім`я відповідача, який, користуючись цією обставиною, не надає їй можливості володіти та користуватися майном.
З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просила:
-встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з 1998 року по 16 листопада 2007 року та в період з квітня 2012 року по січень 2018 року;
-визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 майно: чотирьохкімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ; прогулянкове річкове судно «RIB 500», номер судна «ua0136 HR», реєстровий номер 3-306485; легковий автомобіль марки «MITSUBISHI» модель ASX, державний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , білого кольору, 2013 року випуску; грошові кошти у загальному розмірі 169927,52грн., що акумулювались на депозитних рахунках ПАО «Акцент-Банк» (А-Банк) у відділенні «Центр обслуговування клієнтів № 334» у м. Херсоні на ім`я ОСОБА_1 ; 
-здійснити поділ набутого сторонами спільного майна подружжя, виділивши ОСОБА_1 Ѕ частину цього майна;
-стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 84963,76грн. в рахунок компенсації Ѕ частини грошових коштів, що акумулювались на депозитних рахунках ПАО «Акцент-Банк» (А-Банк) у відділенні «Центр обслуговування клієнтів № 334» у м. Херсоні на ім`я ОСОБА_1 .
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 16 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Пацалова Т.В., посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду від 16 березня 2021 року скасувати, ухвалити у справі нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не дослідив в повній мірі докази та обставини справи, які мають значення для її вирішення, не дав належної оцінки наданим доказам. 
Вказала, що заперечуючи проти задоволення позовної вимоги щодо визнання спільною сумісною власністю та поділу чотирьохкімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка була придбана 01 березня 2007 року, сторона відповідача ґрунтувала свою правову позицію не на тому, що зазначена квартира була придбана не під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбу, а на тому що квартира придбана за кошти матері відповідача, які вона отримала від продажу належної їй квартири за адресою: АДРЕСА_3 . Проте, такі посилання відповідача не підтверджені належними та допустимими доказами, оскільки жодних доказів того, що саме за кошти матері ОСОБА_2 від продажу її квартири була придбана спірна квартира до суду надано не було.
Поза увагою суду залишилася та обставина, що на момент народження у сторін у 2001році старшої доньки, ОСОБА_2 вже працював моряком на закордонних судах та мав заробіток, який на момент купівлі-продажу зазначеної квартири у 2007 році дозволяв сторонам придбати нерухомість за спільні кошти подружжя.
Також за спільні кошти подружжя була придбана двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2 . Оформлення договору купівлі-продажу цього майна через декілька днів після офіційного розірвання шлюбу цей факт не спростовує.
Зазначила, що суд взагалі не надав оцінку поясненням допитаних свідків, які повідомили достатньо інформації для того, щоб зробити висновки про те, що сторони дійсно проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина, у спірні періоди часу.
Також підтвердженням проживання подружжя  ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у спірні періоди є укладення позивачем в інтересах сім`ї з ПАО «Акцент-Банк» договорів депозиту №SAMABWFD0054533700, №SAMABWFD0070054533600, №SAMABWFD0070054533801 та №SAMABWFD0070054533901 від 19 грудня 2017 року. Те, що зазначені депозитні договори були укладені в інтересах сім`ї підтверджується тим, що позивач не заперечує, що грошові кошти зароблені відповідачем, але, їй, як дружині, було ввірено укласти депозитні договори. Разом з тим, відповідачу, як чоловікові, позивачем видано довіреності від 13 березня 2018 року на розпорядження рахунками. 
Під час придбання транспортного засобу марки «MITSUBISHI» у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу відповідач ОСОБА_2 вписав позивача, як особу, яка має право на керування автомобілем, що на думку ОСОБА_1 , також підтверджує факт їх спільного проживання однією сім`єю вже після офіційного розірвання шлюбу.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , вказавши про законність та обґрунтованість судового рішення, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Пацалова Т.В. апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити, з підстав викладених у скарзі. 
Представники ОСОБА_2 – адвокати Рудь І.Л. та Рева С.Л. проти задоволення скарги заперечували. В судовому засідання 01 липня 2021 року представники відповідача пояснили, що нерухоме майно у вигляді двох квартир було придбано за кошти батьків відповідача: чотирьохкімнатна квартира за гроші надані матір`ю ОСОБА_2 , отриманні нею від продажу належного їй нерухомого майна, а двокімнатна квартира придбана за кошти позичені відповідачем у батька. Батьки відповідача на час розгляду справи померли, а тому особисто не можуть підтвердити ці обставини. Після розірвання шлюбу у 2012 році сторони не проживали однією сім`єю. Оскільки відповідач за видом своєї трудової діяльності працює за контрактами за кордоном, то надав колишній дружині право користування придбаним ним транспортним засобом марки «MITSUBISHI» з метою використання автомобілю в інтересах їх спільних дітей. Однак наведене не доводить факт придбання транспортного засобу подружжям. Для утримання дітей відповідач надсилав позивачці кошти, частину яких ОСОБА_1 поклала на депозитні рахунки в банк та видала відповідачу довіреності на розпорядження цими коштами.
В судове засідання 12 липня 2021 року ОСОБА_2 та його представники не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені згідно вимог цивільного процесуального законодавства (ст.130 ч.5, ст.128 ч.6 абз.2 ЦПК України). У заяві від 12 липня 2021 року адвокат Рудь І.Л. просила розгляд справи відкласти у зв`язку із її перебуванням на лікуванні, але доказів на підтвердження цих обставин не надала. Адвокат Рева С.Л. також подала заяву про відкладення розгляду справи від 12 липня 2021року, пославшись на неможливість прибуття в судове засідання іншого адвоката – Рудь І.Л. Враховуючи, що представники відповідача раніше надали свої пояснення щодо поданої апеляційної скарги, про призначене судове засідання 12 липня 2021 року були обізнані, але до суду не з`явилися, доказів про наявність у них поважних причин неявки до суду не подали, то розгляд справи проводиться в порядку ст.372 ч.2 ЦПК України. 
Представники обох сторін повідомили суд, що не знають де на теперішній час знаходиться придбане за час перебування у шлюбі спільне майно подружжя - прогулянкове річкове судно «RIB 500», номер судна «ua0136 HR», реєстровий номер 3-306485.
Заслухавши доповідача, представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10).
Факт батьківства відносно дітей відповідачем ОСОБА_2 не заперечується.
Звертаючись до суду з позовом про поділ майна подружжя ОСОБА_1 зазначила, що фактично перебувала з відповідачем у шлюбних відносинах, зокрема, у період з 1998року по 16 листопада 2007 рік.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині встановлення факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу у вказаний період, суд першої інстанції виходив з того, що протягом часу з 1998 року по 01 січня 2004 року діючим законодавство факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу не встановлювався, а подальше проживання сторін однією сім`єю належними доказами доведено не було. 
Колегія суддів частково погоджується з рішенням суду в цій частині з огляду на наступне.
Так, положення КпШС України не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зазначене положення передбачене статтею 74 СК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року. Тому встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 01 січня 2004 року законом не передбачено.
З урахуванням зазначених норм законодавства суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що не підлягає встановленню факт проживання однією сім`єю  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ,  як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу у період до 01 січня 2004 року.
Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Таким чином, обов`язковою умовою для визнання однією сім`єю чоловіка і жінки, які не перебувають в зареєстрованому шлюбі, крім власне факту спільного проживання, є ведення ними спільного побуту, господарства, наявність спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків.
Згідно положень частин першої, другої статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо 
інше не встановлено письмовим договором між ними.
На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. 
Зібрані у справі докази свідчать, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , серед іншого з 01 січня 2004 року проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет та разом виховували дітей.
Вказані обставини були підтверджені показами свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які суд першої інстанції необґрунтовано не прийняв до уваги.
Так, свідок ОСОБА_7 зазначила, що знає сім`ю ОСОБА_5 з 2001 року, оскільки працювала у них нянею. Вказала, що сторони по справі проживали разом, вели спільне господарство.
Свідок ОСОБА_8 пояснила, що знає ОСОБА_5 приблизно з 2004 року, весь час їхнього знайомства вважала їх сім`єю, коли відповідач повертався з рейсу вони родинами проводили час. Зазначила, що спочатку шлюб між сторонами не було зареєстровано, проте після народження дітей вони одружилися. Про офіційне розлучення їй відомо не було.
Свідок ОСОБА_9 вказала, що з позивачем та відповідачем по справі вони знайомі приблизно 20 років, товаришували сім`ями та спільно проводили час. Позивач займалася домогосподарством, а відповідач перебував у рейсах, забезпечуючи родину грошовими коштами. 
За матеріалами справи також встановлено, що ОСОБА_2 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 01 березня 2007 року придбав чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_4 . Правочин вчинено відповідачем за 14011,00грн (а.с.133).
Після набуття права власності на квартиру, 21 березня 2007 року ОСОБА_1 була зареєстрована в цій квартирі та мешкає в ній разом з дітьми до теперішнього часу.
Судом встановлено, що з 16 листопада 2007 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 25 квітня 2012 року розірваний (а.с.11,12).
Послідовність подій спільного проживання сторін (спільне проживання, народження двох дітей, реєстрація за одним місцем проживання та проживання разом у одній оселі, ведення спільного господарства та інше) дає підстави вважати, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 01 січня 2004 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, які призвели до послідуючої реєстрації шлюбу сторін (16 листопада 2007 року). 
Ці обставини відповідачем належними та допустимими доказами у відповідності до положень ст. 81 ЦПК України не спростовано, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Як зазначалося вище, у період спільного проживання однією сім`єю, сторони набули у власність чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_4 , яка була оформлена на ім`я відповідача.
Заперечення ОСОБА_2 про те, що придбання цієї квартири було здійснено за кошти його матері – ОСОБА_10 , виручені від продажу нею 01 березня 2007 року двокімнатної квартири АДРЕСА_5 , колегія суддів до уваги не приймає, оскільки оформлення в один день (01 березня 2007 року) договору купівлі-продажу ОСОБА_10 та придбання квартири АДРЕСА_6 ОСОБА_2 не доводять факту вчинення правочину останнім саме за кошти виручені від продажу квартири його матері, а інших доказів на підтвердження цих обставин, ОСОБА_2 не надано.
Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя (ст.61 ч.1, 2 СК України).
Згідно положень ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Частиною 1 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Отже, законом встановлено презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на майно, придбане під час шлюбу.
Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Аналіз доводів ОСОБА_1 дають підстави вважати, що чотирьохкімнатна квартира АДРЕСА_4 , є спільною сумісною власністю подружжя, а отже в порядку вищенаведених норм матеріального права підлягає поділу між сторонами, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні цих позовних вимог підлягає скасуванню, з ухваленням у цій частині нового судового рішення про визнання цієї квартири спільним майном подружжя ОСОБА_5 та її поділ шляхом визнання за позивачем права власності на Ѕ частину зазначеного нерухомого майна.
За матеріалами справи також встановлено, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі у 2010 році сторони згідно кваліфікаційного свідоцтва набули у власність річкове прогулянкове судно «RIB 500», номер судна « НОМЕР_1 », реєстровий номер 3-306485, право власності на яке оформлено на ім`я ОСОБА_1 (а.с.26).
Виходячи з презумпції майна подружжя, це майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя й визнання його таким в окремому порядку не потребує. Оскільки придбане подружжям майно належить їм у рівних частках та в ході розгляду справи це не було спростовано відповідачем у визначений законом спосіб, колегія суддів вважає за можливе провести поділ вказаного майна між сторонами, визнавши за позивачем право власності на Ѕ частину річкового прогулянкового судна «RIB 500», номер судна « НОМЕР_1 », реєстровий номер 3-306485.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). 
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Встановлено, що 11 травня 2012 року (тобто через 15 днів після розірвання шлюбу, яке мало місце 25 квітня 2012 року), відповідач на підставі нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Н.В. договору купівлі-продажу, придбав двокімнатну квартиру АДРЕСА_7 .
Послужна книжка моряка ОСОБА_2 свідчать, що відповідач повернувся з рейсу 11 лютого 2012 року, а наступний трудовий контракт, за яким він був працевлаштований, розпочав свою дію 06 червня 2012 року (а.с.124-127).
Аналіз викладених обставин дає підстави вважати, що спірна двокімнатна квартира хоча й була придбана після розірвання шлюбу, але за кошти подружжя, одержані за час шлюбу, які в силу ст.61 ч.2 СК України є об`єктом права спільної сумісної власності, а відтак майно придбане за ці кошти слід визнати спільним сумісним майном подружжя, яке підлягає поділу між сторонами.
Усні заперечення представників відповідача про те, що вказана квартира придбана на запозиченні у батька відповідача кошти є непідтвердженими, а тому їх слід визнати неприйнятними.
Ураховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку про скасування рішення суду першої інстанцій в частині відмови у задоволенні вимог про визнання нерухомого майна - квартири  АДРЕСА_7 спільним сумісним майном подружжя та в частині відмови у його поділі, з прийняттям нової постанови про задоволення цих позовних вимог ОСОБА_1 .
Разом із цим, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що сторони з 25 квітня 2012 року (з наступного дня після розірвання шлюбу) по ІНФОРМАЦІЯ_4 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, колегія до уваги не приймає, як такі, що не доведені перед судом, за відсутності належних та допустимих доказів, що протягом вказаного періоду часу між сторонами склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю, у тому числі, ведення спільного побуту, господарства, наявність спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків. 
За таких обставин придбаний відповідачем 17 травня 2013 року автомобіль марки «MITSUBISHI», модель ASX, державний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , білого кольору, 2013 року випуску, не можна визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, який підлягає поділу, з огляду на що рішення суду першої інстанції в цій частині є законним та обґрунтованим. Вказівка у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу про наявність у ОСОБА_1 права користування автомобілем, висновки суду не спростовує.
Видача позивачем на ім`я відповідача довіреностей, серед іншого, з правом зняття грошових коштів з відкритих ОСОБА_1 рахунків по банківським вкладах № НОМЕР_4 , № НОМЕР_6 , №SAMABWFD0070054533801 та №SAMABWFD0070054533901 від 19 грудня 2017 року, не свідчить про перебування сторін на час відкриття цих вкладів у фактичних шлюбних відносинах та наявність правових підстав для поділу коштів згідно ст.69 СК України.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 16 березня 2021 року в порядку ст.376 ЦПК України підлягає частковому скасуванню, як таке, що ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з прийняттям по справі нової постанови про часткове задоволення пред`явлених позовних вимог у відповідності до мотивувальної частини цієї постанови.
Керуючись ст.367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Пацалова Тамара Валеріївна, задовольнити частково.
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 16 березня 2021 року в частині відмови у встановленні факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю за період з 1998 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 , в частині відмови у визнанні нерухомого майна: квартири  АДРЕСА_4 ; квартири  АДРЕСА_7  спільним сумісним майном подружжя, та в частині відмови у поділі цього нерухомого майна та поділі прогулянкового річкового судна «RIB 500», номер судна «ua 0136HR», реєстраційний номер  НОМЕР_12 , скасувати та прийняти у справі нову постанову.
Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, з 01 січня 2004 року по день реєстрації шлюбу, а саме ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нерухоме майно: квартиру  АДРЕСА_4 та квартиру  АДРЕСА_7 .
Здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частину квартири  АДРЕСА_4 ; Ѕ частину квартири  АДРЕСА_7 ; Ѕ частину прогулянкового річкового судна «RIB 500», номер судна «ua 0136HR», реєстраційний номер НОМЕР_12 .
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складений 16 липня 2021 року.

Головуючий:                                                                 В.О. Бездрабко 
       
Судді:   Л.В. Базіль                                     
                                                                              Л.А. Приходько