ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" вересня 2021 р.                                    Справа№ 927/352/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Яковлєва М.Л.
суддів:            Тищенко А.І. 
          Куксова В.В. 

за участю секретаря судового засідання: Токаревої А.Г.  

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 22.09.2021 року у справі №927/352/21 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Іванівка АГ"
на рішення Господарського суду Чернігівської області від 20.05.2021, повний текст якого складено 31.05.2021
у справі №927/352/21 (суддя Шморгун В.В.)
за позовом приватного підприємства "Нові Технології"
до товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Іванівка АГ"
про стягнення 259 255,67 грн. 

ВСТАНОВИВ: 
          У квітні 2021 року приватне підприємство "Нові Технології" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду Чернігівської області з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Іванівка АГ" (далі-відповідач) 259 255,67 грн, з яких: 74 992,95 грн пені, 41 149,88 грн 3% річних та 143 112,84 грн інфляційних втрат.
Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов Договору оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем №ІВ020420/ор від 02.04.2020 щодо повної та своєчасної сплати орендних платежів, у зв`язку з чим позивачем нараховано відповідачу 74 992,95 грн пені за період з 09.09.2020 по 02.12.2020, 41 149,88 грн 3% річних за період з 09.09.2020 по 14.03.2021 та 143 112,84 грн інфляційних втрат за період з 03.06.2020 по 01.03.2021.
Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 24.11.2020 (з урахуванням ухвали від 07.12.2020) у справі № 927/891/20 стягнуто з відповідача на користь позивача 2 683 571,20 грн заборгованості, 3% річних у сумі 22 838,87 грн за період з 03.06.2020 по 08.09.2020, 5 967, 14 грн інфляційних нарахувань за червень 2020, 93 203,98 грн пені за період з 03.06.2020 по 08.09.2020 та витрати зі сплати судового збору у розмірі 42083,73 грн. 10.03.2021 Північним апеляційним господарським судом відмовлено позивачу у задоволенні позовних вимог до відповідача про стягнення інфляційних втрат у розмірі 5 967,14 грн, в іншій частині рішення залишено без змін. 
Оскільки основна заборгованість була сплачена відповідачем лише 15.03.2021, а тому позивач просить стягнути пеню, 3% річних та інфляційні втрати за час прострочення до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.   
Відповідач у відзиві на позов зазначає, що право на стягнення пені за невиконання відповідачем умов договору було реалізоване позивачем у справі №927/891/20. У позовній заяві у справі №927/352/21 позивачем заявлено до стягнення тотожні позовні вимоги, тобто пеню та 3% річних, а тому має місце тотожність сторін спору, предмета та підстав позову у даній справі та позову по справі №927/891/20, за яким вже є рішення, яке набрало законної сили, тому повторне звернення до суду з тих же підстав не допускається.
Стосовно стягнення 143 112,84 грн інфляційних втрат за період з 03.06.2020 по 01.03.2021 відповідач зазначає, що 10.03.2021 Північний апеляційний господарський суд скасував рішення Господарського суду Чернігівської області від 24.11.2020 у справі №927/891/20 в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 5 967,14 грн. Повторне звернення до суду з тих же підстав не допускається.
Відповідач також вказує на те, що у випадку якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо несвоєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. У даному випадку має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора. 
Крім того, позивач в позовній заяві не навів жодного доказу про отримані позивачем збитки, тому не обґрунтовано заявляє до стягнення суму пені, 3% річних та інфляційного збільшення боргу, тобто має на меті отримати збагачення за рахунок відповідача.
Також відповідач просить суд врахувати: 
- термін прострочення відповідачем виконання грошових     зобов`язань не значний (2 місяці), так як відповідач намагався протягом 3 місяців укласти з позивачем мирову угоду і частково здійснював оплату боргу (26.06.2020 - 100 000,00 грн, 04.09.2020 - 200 000,00 грн). Переговори з укладення мирової угоди були припинені саме позивачем шляхом поданням позову до суду на стягнення залишку боргу;
- добровільне виконання відповідачем зобов`язання по справі №927/891/20, яке виконане 15.03.2021 та перераховано на рахунок позивача 2 870 858,27 грн, було здійснено відповідачем відразу з моменту оголошення повного тексту постанови апеляційного суду, якою рішення суду першої інстанції було змінено;
- захищеність інтересів позивача шляхом нарахування 3 % річних та пені на суму боргу. Позивач отримав разом з сумою боргу суму нарахованої пені та 3% річних;
- нездатність відповідача вплинути на перебіг строків судового розгляду у господарських справах. Судова справа розглядається судом в строк, який не залежить від відповідача. При отриманні судового рішення, яке набуло законної сили, відповідач невідкладно добровільно виконав дане рішення.
Вище наведені обставини у своїй сукупності, за твердженнями відповідача, є винятковими обставинами, які з урахуванням засад добросовісності, справедливості, пропорційності та розсудливості є підставою для застосування положення ст. 551 Цивільного кодексу України та зменшення пені і 3% річних. 
Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 20.05.2021 у справі №927/352/21 закрито провадження у справі в частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Іванівка АГ" на користь приватного підприємства "Нові Технології" інфляційних втрат, нарахованих за червень 2020 року. В іншій частині позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Іванівка АГ" на користь приватного підприємства "Нові Технології"     74 992,95 грн пені, 41 149,88 грн 3% річних, 143 112,84 грн інфляційних втрат та 3 888,85 грн витрат зі сплати судового збору.
          Приймаючи вказане судове рішення суд першої інстанції вказав на наявність постанови Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2021 у справі № 927/891/20, яка набрала законної сили і якою відмовлено позивачу у задоволенні позовних вимог до відповідача про стягнення інфляційних втрат у розмірі 5 967,14 грн за червень 2020 року, тобто з того ж самого предмету і з тих самих підстав (в цій частині позовних вимог), тому дійшов висновку про закриття провадження у справі у такій частині позову на підставі п.3 ч.1 ст.231 ГПК України. Що стосується іншої частини позовних вимог, то суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено обґрунтованість підстав на які він посилається заявляючи позовні вимоги.  
          Не погодившись з прийнятим рішенням суду, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 20.05.2021 у справі №927/352/21 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Крім того, скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що оскаржуване судове рішення є необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених в оскаржуваному судовому рішенні.   
Також відповідач стверджує, що судом першої інстанції не враховано наведені ним заперечення щодо позовних вимог, як виняткові обставини, які з урахуванням засад доброчесності, справедливості, пропорційності та розсудливості є підставою для застосування положення ст.551 Цивільного кодексу України та зменшення пені і 3% річних. 
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.06.2021 справу №927/352/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Тищенко А.І., Куксов В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Іванівка АГ" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 20.05.2021 у справі №927/352/21; розгляд апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Іванівка АГ" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 20.05.2021 у справі №927/352/21 призначено на 21.07.2021 об 14:15 год.; встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.
Що стосується клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення його без розгляду, оскільки повний текст рішення складено 31.05.2021, отже строк апеляційного     оскарження закінчується 22.06.2021, а апеляційна скарга подана     відповідачем 19.06.2020, тобто в межах зазначеного у ст.256 ГПК України строку, тому строк апеляційного оскарження не пропущено.
19.07.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог законодавства України. Також від позивача надійшла заява про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу. 
Оскільки 21.07.2021 учасники справи наданим процесуальним правом не скористалися та у судове засідання не з`явилися, а також у зв`язку з перебуванням судді Куксова В.В. у відпустці, судове засідання не відбулося.
У зв`язку з перебуванням судді Куксова В.В., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, розпорядженням в.о. керівника апарату суду №09.1-08/3050/21 від 22.07.2021 призначено повторний автоматизований розподіл справи №927/352/21.
Так, за наслідками проведення перерозподілу справи №927/352/21, відповідно до витягу з протоколу автоматизованого визначення складу колегії суддів від 22.07.2021 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Шаптала Є.Ю., Тищенко А.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.07.2021 апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Іванівка АГ" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 20.05.2021 у справі №927/352/21 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Тищенко А.І., Шаптала Є.Ю. та розгляд вказаної апеляційної скарги призначено на 22.09.2021 о 14:00 год.
У зв`язку з перебуванням судді Шаптали Є.Ю. у відпустці, розпорядженням керівника апарату суду №09.1-08/4529/21 від 20.09.2021 призначено повторний автоматизований розподіл справи №927/352/21.
Так, за наслідками проведення перерозподілу справи №927/352/21, відповідно до витягу з протоколу автоматизованого визначення складу колегії суддів від 20.09.2021 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Тищенко А.І., Куксова В.В.                                 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.09.2021 апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Іванівка АГ" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 20.05.2021 у справі №927/352/21 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Куксов В.В., Тищенко А.І. та ухвалено здійснювати розгляд вказаної апеляційної скарги у раніше призначеному судовому засіданні 22.09.2021 о 14:00 год.
Скаржник наданим йому процесуальним правом не скористався та у судове засідання, яке відбулося 22.09.2021, не з`явився, своїх представників не направив та про причини своєї неявки суд не повідомив. При цьому, судом апеляційної інстанції було вчинено всі дії з метою належного повідомленні їх про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.
Враховуючи викладене та те, що матеріали справи містять докази повідомлення учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, явка представників учасників справи не визнавалась обов`язковою, а також нез`явлення їх не перешкоджає вирішенню спору, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутності скаржника.  
22.09.2021 в судовому засіданні представник позивача заперечив проти вимог апеляційної скарги та підтримав доводи викладенні у відзиві на апеляційну скаргу.
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду першої інстанції, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.  
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Господарського суду Чернігівської області від 24.11.2020 у справі №927/891/20 (з урахуванням ухвали Господарського суду Чернігівської області від 07.12.2020) позов приватного підприємства "Нові Технології" до товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Іванівка АГ" задоволено повністю та присуджено до стягнення на користь позивача 2 683 571,20 грн боргу, 3% річних у сумі 22 838,87 грн за період з 03.06.2020 по 08.09.2020, інфляційні нарахування у сумі 5 967,14 грн за червень 2020, пеню у сумі 93 203,98 грн за період з 03.06.2020 по 08.09.2020, а також витрати зі сплати судового збору у сумі 42 083,73 грн.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2021 у справі №927/891/20, яка набрала законної сили, рішення Господарського суду Чернігівської області від 24.11.2020 у справі №927/891/20 скасовано в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 5 967,14 грн та прийнято в цій частині нове судове рішення, яким відмовлено ПП "Нові Технології" у задоволенні позовної вимоги до ТОВ "Агрофірма "Іванівка АГ" про стягнення інфляційних втрат у розмірі 5 967,14 грн. В іншій частині рішення Господарського суду Чернігівської області від 24.11.2020 у справі №927/891/20 залишено без змін.     
В силу положень ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Враховуючи те, що у справі №927/891/20 та у цій справі беруть участь особи, щодо яких встановлено певні обставини, факти, які встановлені рішенням Господарського суду Чернігівської області від 24.11.2020 (з урахуванням ухвали Господарського суду Чернігівської області від 07.12.2020) у справі №927/891/20 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2021 у справі №927/891/20 та входять до предмету доказування в межах даної справи, є преюдиціальними та не підлягають доведенню знову в межах даної справи.
Як встановлено судами, 02.04.2020 між приватним підприємством "Нові Технології", як орендодавцем, та товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Іванівка АГ", як орендарем, був укладений Договір оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем №ІВО20420/ор (далі - Договір), відповідно до умов якого орендодавець зобов`язується передати у тимчасове володіння і користування орендарю сільськогосподарську техніку, зазначену у акті прийому-передачі сільськогосподарської техніки, який є додатком до договору, а також зобов`язується забезпечити своїми силами її керування та технічну експлуатацію, а орендар зобов`язується прийняти в тимчасове володіння та користування техніку під керуванням екіпажу, виплачувати орендодавцю орендну плату за користування сільськогосподарською технікою і повернути її у порядку, встановленому Договором.
02.04.2020 між сторонами підписано Додаткову угоду №1 до Договору, згідно з п.1, 3 якої розмір орендної плати (при використанні орендованої с/г техніки для посіву складає у національній валюті 1 044,24 грн (з ПДВ) за 1 га, що є еквівалентом 38 USD. Строк оренди починається з моменту підписання акту приймання-передачі.     
Згідно з п.9.4 Договору у випадку прострочення сплати орендної плати орендар зобов`язується сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення.
На виконання п.3.2 Договору, між сторонами було підписано Акт приймання-передачі сільськогосподарської техніки до договору оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем №ІВО20420/ор від 02.04.2020.
Сторонами підписано акт надання послуг № 2 від 04.05.2020 на суму 2 983 571, 20 грн.
04.05.2020 позивачем було виставлено податкову накладну №1 на суму 2 983 571,20 грн та рахунок на оплату №1 від 04.05.2020 на суму 2 983 571,20 грн.
Відповідно до п.4 Додаткової угоди №1 до Договору, орендар здійснює оплату протягом 30 календарних днів після підписання Актів про виконані роботи в робочі дні тижня (вівторок або четвер).
Відповідач свої зобов`язання виконав частково на загальну суму 300 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями: №905044656 від 26.06.2020 на суму 100 000,00 грн та №104495629 від 04.09.2020 на суму 200 000,00 грн.
Залишок заборгованості на момент звернення до суду у справі №927/891/20 становив 2    683 571,20 грн.
15.03.2021 відповідач сплатив основну заборгованість за Договором у розмірі 2 683 571,20. Дана обставина сторонами не оспорюється та фактично визнається.   
Відповідно до ч.1 ст.75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом.
Оскільки оплата основної заборгованості за Договором була здійснена відповідачем лише 15.03.2021, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 74 992,95 грн пені за період з 09.09.2020 по 02.12.2020, 41 149,88 грн 3% річних за період з 09.09.2020 по 14.03.2020 та 143 112,84 грн інфляційних втрат за період з 03.06.2020 по 01.03.2021.
Претензія №01-1603/2021 від 16.03.2021 з вимогою сплатити зазначені суми пені, 3% річних та інфляційних втрат відповідачем не виконана.
У відповідності до п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом,   а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.     
Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.     
Згідно з ч.1 ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
За змістом ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму     (ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України).
За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).             
Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. 
Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України.
Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.
Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України).
Як встановлено вище, постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2021 у справі №927/891/20, яка набрала законної сили, відмовлено ПП "Нові Технології" у задоволенні позовної вимоги до ТОВ "Агрофірма "Іванівка АГ" про стягнення інфляційних втрат у розмірі 5    967,14 грн за червень 2020 року.     
В силу положень п.3 ч.1 ст.231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу.
Пунктом 2 частини 1 статті 175 ГПК України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Таким чином, враховуючи наявність постанови Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2021 у справі № 927/891/20, яка набрала законної сили і якою відмовлено позивачу у задоволенні позовних вимог до відповідача про стягнення інфляційних втрат у розмірі 5 967,14 грн за червень 2020 року, тобто з того ж самого предмету і з тих самих підстав (в цій частині позовних вимог), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що провадження у справі в цій частині позову слід закрити на підставі п.3 ч.1 ст.231 ГПК України.
Що стосується позовних вимог в частині нарахування інфляційних втрат за період липень 2020 року - лютий 2021 року, колегія суддів також погоджується в цій частині з висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.
Статтею 625 Цивільного кодексу України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч.2 ст.625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.
За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 та від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц зазначила, що правовий аналіз положень ст. 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.
Передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України три проценти річних та інфляційні втрати підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.
Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували поданню такого позову.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка, зокрема, викладена у постановах від 30.01.2019 у справах №905/2324/17 та №922/175/18, від 13.02.2019 у справі №924/312/18.
Як встановлено вище, 2 683 571,20 грн основної заборгованості за Договором відповідач сплатив лише 15.03.2021.
З ухваленням рішення про стягнення боргу у справі №927/891/20 зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за спірним Договором оренди не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання 15.03.2021.
Як вбачається з наданого розрахунку, позивач заявив до стягнення 41 149,88 грн 3% річних за період з 09.09.2020 по 14.03.2020, нарахованих на суму 2 683 571,20 грн основного боргу та 143 112,84 грн інфляційних втрат за період з 03.06.2020 по 01.03.2021.
З ухваленням рішення про стягнення боргу у справі №927/891/20 зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за спірним Договором оренди не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання 15.03.2021. Відтак, позивач має право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.
Враховуючи приписи вказаних правових норм, встановлений факт прострочення  відповідачем грошового зобов`язання та перевіривши розрахунок позивача, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правомірно присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 41 149,88 грн за період з 09.09.2020 по 14.03.2021. 
Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення.     
Встановлення компетентним органом (Кабінетом Міністрів України) механізму перемножування індексів інфляції за певний період для обрахування інфляційних збитків означає, що "вартість грошей з індексом інфляції за попередній період" є визначальною при індексації грошової суми за кожний наступний період.
У випадку, якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%.     
Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, необхідно відняти основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду.    
Нарахування інфляційних втрат за наступний період з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця є обґрунтованим, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 22.09.2020 у справі №918/631/19, від 25.08.2020 у справі 924/534/19, від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.  
Прийнята Північним апеляційним господарським судом у справі № 927/891/20 постанова мотивована тим, що до розрахунку інфляційних втрат мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція), а оскільки порушення грошового зобов`язання з боку відповідача тривало не лише в одному місяці - червні 2020 року, а позов  подано до суду у вересні разом із вимогами про стягнення пені та 3% річних саме за період червень-вересень, то нарахування позивачем інфляційних лише за вказаний місяць, в якому мала місце інфляція (100,2%), без урахування інших періодів прострочення боржником (відповідачем) виконання грошового зобов`язання, в яких була дефляція (липень-серпень), не відповідає приписам ст. 625 Цивільного кодексу України.
Оскільки розмір дефляції за липень-серпень 2020 року (-21 436,37 грн) був більшим за розмір заявленої інфляції за червень (5 967,14 грн), суд апеляційної інстанції у справі №927/891/20 відмовив у задоволенні такої вимоги.
Разом з тим, врахування судом у цій справі розміру дефляції за липень-серпень 2020 року у повному обсязі призведе до її подвійного застосування, тобто повторного зменшення інфляційних втрат на суму 5 967,14 грн.
Виходячи з приписів Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, принцип «пропорційність» вимагає дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи. При цьому необхідно враховувати, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар.
Оскільки справа розглядається лише в межах заявлених позовних вимог, а також перевіривши розрахунку інфляційних втрат з урахуванням наведених раніше висновків, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що нараховані позивачем інфляційні втрати за період з 01.07.2020 по 01.03.2021 у розмірі 143 112,84 грн є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню.
Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача та пені у розмірі 74    992,95 грн за період з 09.09.2020 по 02.12.2020, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині, виходячи з наступного.  
Одним із правових наслідків порушення зобов`язання, згідно    ст.611 Цивільного кодексу України    є сплата боржником неустойки.
Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.     
Право встановити в договорі розмір нарахування пені надано сторонам ч. 4, 6 ст. 231 Господарського кодексу України.
Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Отже, встановивши розмір, термін і порядок нарахування штрафних санкцій за порушення грошового зобов`язання, законодавець передбачив також і право сторін врегулювати ці відносини у договорі. Тобто сторони мають право визначити у договорі не лише інший строк нарахування штрафних санкцій, який обчислюється роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України), а взагалі врегулювати свої відносини щодо нарахування штрафних санкцій на власний розсуд (ч. 3 ст. 6 ЦК України), у тому числі, мають право пов`язувати період нарахування пені з вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
Пунктом 9.4 Договору сторони погодили, що у випадку прострочення сплати орендної плати орендар зобов`язується сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення.
          Колегія суддів встановлено, що пеня нарахована в межах шестимісячного періоду прострочення з 09.09.2020 по 02.12.2021.
Враховуючи приписи вказаних правових норм та перевіривши розрахунок позивача, колегія суддів визнає його обґрунтованим та вірним, а тому судом першої інстанції правомірно присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 74    992,95 грн за період з 09.09.2020 по 02.12.2021.
Що стосується зменшення розміру заявлених нарахувань, колегія суддів зазначає наступне. 
У відзиві на позовну заяву відповідач посилався на винятковість обставин, які є підставою для застосування ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та зменшення пені і 3% річних з врахуванням незначного терміну прострочення відповідачем виконання грошових зобов`язань, добровільного виконання відповідачем зобов`язання по справі №927/891/20, отримання позивачем разом з сумою боргу суму нарахованої пені та 3% річних, нездатність відповідача вплинути на перебіг строків судового розгляду у господарських справах.
Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
У відповідності до правових висновків Верховного Суду від 05.04.2018 у справі  № 905/1180/17, від 12.09.2018 у справі № 912/3594/17,  вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.
Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для такого зменшення. 
При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення пені за час затримки розрахунку відповідно є правом, а не обов`язком суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе їх зменшення.
Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, штрафу покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Посилання відповідача на добровільну сплату ним 300 000,00 грн (26.06.2020 - 100 000,00 грн, 04.09.2020 - 200 000,00 грн) не може вважатись добросовісною поведінкою, оскільки матеріали справи свідчать, що зазначені оплати були здійснені відповідачем з порушенням їх строку та після винесення судом апеляційної інстанції судового рішення у справі №927/891/20, а сплачена сума є несуттєвою порівняно із загальною сумою боргу (2 683 571,20 грн).
Посилання відповідача про намір укласти мирову угоду та добровільне виконання судового рішення у справі №927/891/20 не спростовують фактичне порушення останнім строків оплати свого зобов`язання за спірним правочином, а також не звільняють його від обов`язку своєчасного виконання такого зобов`язання та від відповідальності за його порушення.
Посилання на нездатність відповідача впливати на перебіг строків судового розгляду у господарських справах, також не може вважатися добросовісною поведінкою та не можуть слугувати підставою для зменшення розміру пені.
Відповідачем не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України, що обставини на які посилається останній є винятковими та такими, що вкрай негативно впливають на його господарську діяльність.  
З огляду на що, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для зменшення пені і 3 % річних.  
Таким чином, враховуючи у даному випадку сукупність встановлених вище обставин та положення ст.ст.75-79, 86 ГПК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав як для закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, нарахованих за червень 2020 року, так і для частково задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказів, які б спростовували вище встановлені та зазначені судом обставини, учасниками справи не надано. 
Порушень або неправильного застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права колегією суддів під час перегляду справи не встановлено.
Посилання відповідача на лист ВГСУ №01-8/21 від01-8/21 та постанову пленуму ВГСУ №18 від 26.12.20211 не впливають та не змінюють на підсумковий висновок суду. До того ж, норми ГПК України не передбачають обов`язковість вказівок (правових позицій), що містяться у вказаному листі та постанові ВГСУ. 
Інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на правильне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст.277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.  
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1    статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод    зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1    статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод    зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає законодавству та матеріалам справи, а тому відсутні підстави для його скасування чи зміни. Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги на підставі ст.129 ГПК України покладаються на скаржника.
Щодо судових витрат позивача на правничу професійну допомогу, колегія суддів зазначає наступне.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст.123 ГПК України).  
Згідно п.1 ч.3 ст.123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
Оскільки судом апеляційної інстанції відмовлено в задоволенні апеляційної скарги витрати позивача на правничу професійну допомогу покладаються на скаржника.     
У відповідності до ч.2 ст.126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, а також узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 13.08.2019 у справі №925/1090/18.                                     
Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Колегією суддів встановлено, що позивачем дотримано вказані правові норми та вчасно заявлено про розмір судових витрат, які він має сплатити у зв`язку з розглядом апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів справи, 04.09.2020 між позивачем (далі - Клієнт) та Адвокатським бюро "Наталії Василенко" (далі - Бюро), був укладений договір №01-0409/2020 про надання професійної правничої допомоги (далі - Договір від 04.09.2020).
Пунктом 1.4 Договору від 04.09.2020 сторони погодили, що правову допомогу за даним договором надає адвокат Василенко Наталія Станіславівна, що діє на підставі Свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю серія КС №8632/10, виданого Радою адвокатів Київської області 27.12.2019.
Права Бюро під час здійснення правничої діяльності визначені у п. 3.1. Договору від 04.09.2020.
09.07.2021 між позивачем та Адвокатським бюро "Наталії Василенко" було укладено додаткову угоду №07 до договору №01-0409/2020 про надання професійної правничої допомоги від 04.09.2020 (далі - Додаткова угода №7), відповідно до п. 1.1, 1.2 якої сторони погодили, що Бюро надає Клієнту правову допомогу у спорі з Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Іванівка АГ" (ідентифікаційний код 36131192) щодо невиконання останнім умов Договору оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем №IB020420/ор від 02.04.2020 та стягнення з боржника 3% річних, інфляційних втрат та пені згідно Договору (справа №927/352/21).
Правова допомога надаватиметься в Північному апеляційному господарському судді, що включає, зокрема, але не виключно: аналіз апеляційної скарги, підготовку і подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, підготовку необхідних процесуальних документів, вчинення інших дій необхідних для надання Клієнту правової допомоги, у межах повноважень, визначених пунктом 3.1. Основного договору.
Відповідно до п. 1.3 Додаткової угоди №7 розмір винагороди Бюро за надання правової допомоги, обсяг якої визначено у пункті 1.1 цієї Додаткової угоди, становить грошову суму в національній валюті України (гривні) у розмірі 10    000,00 грн.   
          Позивачем долучено до матеріалів справи копію Акта №15/07 про надання правової допомоги до Договору №01-0409/2020 про надання професійної правничої допомоги від 04.09.2020, відповідно до якого сторони погодили, що Бюро надало Клієнту професійну правничу допомогу у Північному апеляційному господарському суді у спорі з Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Іванівка АГ" (ідентифікаційний код 36131192) щодо невиконання останнім умов Договору оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем №IB020420/ор від 02.04.2020 та стягнення з боржника 3% річних, інфляційних втрат та пені (справа №927/352/21), Клієнт прийняв її у повному розмірі.
У відповідності до п.п.1.3, 1.4 Додаткової угоди №7 сторони погодили розмір погодинної ставки адвоката за надані будь-яких видів професійної правничої допомоги - 3    000,00грн, а також обсяг професійної правничої допомоги наданий Бюро та отриманий Клієнтом у грошовому виразі становить 9    000,00 грн (3 год * 3    000,00 грн).     
За змістом пункту 1 частини 2 статті             126, частини 8 статті             129 ГПК України    розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2         ст.126 ГПК України).
Аналогічної правової позиції дотримується об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду в постанові від 03.10.2019 по справі №922/445/19.
Враховуючи викладене та проаналізувавши зазначені вище докази виконаних робіт, колегією суддів встановлено, що матеріали справи містять всі необхідні докази в розумінні п.1 ч.2 ст.126 та ст.129 ГПК України, які підтверджують обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість, що мають бути сплачені. 
Таким чином, колегією суддів дійшла висновку про доведеність обставин надання адвокатом позивача послуг з професійної правничої допомоги у загальному розмірі 9    000,00 грн.
Скаржником не надано доказів або обґрунтувань, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката до справи. Крім того, скаржник не скористався своїм правом на заявлення клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які позивач поніс внаслідок оскарження відповідачем рішення суду першої інстанції.   
Крім того, колегія суддів враховує те, що згідно п. 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно шляхів полегшення доступу до правосуддя №R (81) 7 за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла, відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.
З огляду на наведене та виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності, принципу співмірності та розумності судових витрат, а також враховуючи обсяг наданих послуг, колегія суддів прийшла до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також матеріали справи містять всі необхідні докази в розумінні ст.126 та ст.129 ГПК України, які підтверджують надання послуг і виконання робіт у розмірі 9    000,00 грн.   
До того ж, результати наданих адвокатом відповідних послуг фактично знайшли своє відображення у даному судовому рішенні суду апеляційної інстанції, яким апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
За таких обставин, за висновками колегії суддів, такі витрати у даному випадку узгоджуються з критерієм необхідності і неминучості, тому підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 280-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -                                       
                                        П О С Т А Н О В И В :
                 1.Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Іванівка АГ" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 20.05.2021 у справі №927/352/21 залишити без задоволення. 
                 2.Рішення Господарського суду Чернігівської області від 20.05.2021 у справі №927/352/21 залишити без змін.   
           3.Судові витрати покласти на скаржника. 
           4. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Іванівка АГ" (код ЄДРПОУ 36131192, вул. Садова, будинок 26-А, село Красне, Чернігівський район, Чернігівська область, 15572) на користь приватного підприємства "Нові Технології" (код ЄДРПОУ 32607322, вул. Шевченка, 67, корпус Є, смт. Теофіполь, Теофіпольський район, Хмельницька область, 30602) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000,00 грн (дев`ять тисяч гривень нуль копійок). 
5.Видачу наказу доручити Господарському суду Чернігівської області.
6.Матеріали справи №927/352/21 повернути до Господарського суду Чернігівської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.
          Повний текст судового рішення складено 28.09.2021.
 
Головуючий суддя                                                            М.Л. Яковлєв 

Судді                                                                                А.І. Тищенко

                                                                                В.В. Куксов