Ухвала
іменем України 
26 липня 2021 року
м. Київ
Справа № 753/9549/18
Провадження № 51-3599 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого –        ОСОБА_1 , 
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 2 лютого 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 17 травня 2021 року щодо засудженого ОСОБА_5 , 
в с т а н о в и в:
Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 2 лютого 2021 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Луганська, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого 13 травня 2020 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до одного року позбавлення волі та звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік,
засуджено за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70 КК України до двох років позбавлення волі.
Цим вироком вирішено питання щодо долі речових доказів та заявленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «Інформаційні технології» цивільного позову про стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 травня 2021 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 залишено без змін. 
Згідно з копіями доданих до касаційної скарги судових рішень, 7 грудня 2017  року близько 05 год. 40 хв., ОСОБА_5 , знаходячись на 4-му поверсі будинку АДРЕСА_2 , через незамкнені тамбурні двері пройшов до загального коридору, де були розташовані квартири, переконавшись і вважаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_6 , а саме: велосипед марки «Nanome» вартістю 2500 грн, який стояв біля вхідних дверей квартири АДРЕСА_3 , після чого ОСОБА_5 з викраденим з місця вчинення злочину зник та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_7 матеріального збитку на суму 2500 грн.
19 січня 2018 близько 05 год. 40 хв. ОСОБА_5 повторно, знаходячись у кв. АДРЕСА_4 , таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_8 , а саме: мобільний телефон марки «Blackview» вартістю 2268 грн 33 коп., після чого з викраденим з місця вчинення злочину зник та розпорядився в подальшому цим майном на власний розсуд.
Також ОСОБА_5 5 березня 2018 року близько 15 год. 15 хв., повторно, з метою таємного викрадення чужого майна, знаходячись на 9-му поверсі будинку АДРЕСА_5 , через незамкнені тамбурні двері пройшов до загального коридору, де були розташовані квартири АДРЕСА_6 , переконавшись і вважаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав відеокамеру марки «HIKVISION TYRBOHB», серійний номер 674481324, після чого з місця вчинення злочину зник, чим заподіяв ОСОБА_9 матеріального збитку на суму 1400 грн.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 7 березня 2018 приблизно 09 год. 00 хв. знаходячись на 1-му поверсі будинку АДРЕСА_7 шляхом вільного доступу пройшов до загального коридору, переконавшись і вважаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав відеокамеру марки «Dauya» модель DH-IPC-HFW1120SP-W- 0360В, і з місця вчинення злочину зник, чим заподіяв ОСОБА_10 матеріального збитку на суму 1066 грн 67 коп.
12 березня 2018 року близько 21 год. 30 хв. ОСОБА_5 перебуваючи біля Центру надання адміністративних послуг Дарницької адміністрації м. Києва, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Олійника, 21, побачив відеокамеру марки «Nikvision» моделі DS-2CD2T32-15. У цей час у останнього виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна. ОСОБА_11 , переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, відкрутив вказану відеокамеру марки «Nikvision» моделі DS-2CD2T32-15, після чого з місця вчинення злочину зник, чим заподіяв матеріального збитку Комунальному підприємству з питань житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ» на суму 2837 грн 16 коп.
Крім того, ОСОБА_5 17 березня 2018 року о 02 год. 02 хв., перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Олійника, 21, побачив відеокамеру марки «Nikvision» моделі DS-2CD2T32-15, та повторно вчинив таємне викрадення чужого майна, чим заподіяв матеріального збитку Комунальному підприємству з питань житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ» на суму 2837 грн 16 коп.
Також ОСОБА_5 21 березня 2018 року близько 18 год. 20 хв. умисно, з корисливих спонукань, з метою таємного викрадення чужого майна, зайшовши в будинок № 27 по вул. Ревуцького в м. Києві, переконавшись і вважаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав відеокамеру марки ІТСАМ1228 ttoptech-mini-w2.8 S\N 33fld537983b64e3, після чого з місця вчинення злочину зник, чим заподіяв TOB «НВО Інформаційні технології» матеріального збитку на суму 1080  грн.
2 лютого 2018 року близько 15 год. 00 хв. ОСОБА_5 повторно, умисно з корисливих спонукань, з метою заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, знаходячись в приміщенні магазину «Єва», який розташований по вул.  Пасхаліна, 4/6 в м. Києві, підійшов до раніше відомої йому ОСОБА_12 та попросив у останньої їй мобільний телефон для здійснення дзвінка. ОСОБА_12 добровільно передала ОСОБА_5 належний їй мобільний телефон: «HUAWEI Y-5 II» CUN- U29 вартістю 1466 грн 67 коп., в якому знаходились сім картка оператора «Київстар» з номером НОМЕР_1 , що матеріальної цінності не має. Після чого ОСОБА_5 шляхом зловживання довірою, умисно заволодів мобільним телефоном «HUAWEI Y-5 II» CUN- U29 вартістю 1466 грн 67 коп., який належав ОСОБА_12 , та з місця скоєння злочину зник.
5 лютого 2018 року близько 14 год. 30 хв. ОСОБА_5 повторно, з метою заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, знаходячись біля буд. 7 по вул. Заслонова в м. Києві, підійшов до ОСОБА_13 та попросив на короткий час належний їй мобільний телефон, повідомивши останній про те, що її мобільний телефон потрібний йому для здійснення дзвінка, після чого ОСОБА_13 добровільно передала ОСОБА_5 належний їй мобільний телефон: «HUAWEI Y-6 Pro» TIT-U 02 вартістю 2099 грн 67 коп., після чого ОСОБА_5 з місця скоєння злочину зник.
4 травня 2018 року, приблизно о 13 годині 00 хвилин, ОСОБА_5 , знаходячись в приміщенні магазину «Сільпо», за адресою: м. Київ, вул. Харківське Шосе, 144-б, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв з торгової полиці майно, яке належить ТОВ «Сільпо-Фуд», а саме: каву розчинну «Jacobs Monarh», вартістю 181,00 грн (без ПДВ), після чого пройшов касову зону та направився до виходу з приміщення магазину, намагаючись залишити місце вчинення злочину, однак довести свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, не зміг із причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками охоронної фірми ТОВ «Сільпо-Фуд».
Таким чином, ОСОБА_5 здійснив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), тобто скоїв кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, тобто скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, здійснив заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно, тобто скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України, а також здійснив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, тобто скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить змінити судові рішення щодо засудженого ОСОБА_5 у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій, обираючи занадто сувору міру покарання у виді позбавлення волі, не в повній мірі врахували стан здоров`я засудженого, який має хронічне захворювання, а також те, що він розкаявся у вчинених злочинах, визнав свою вину і є внутрішньо переміщеною особою. Враховуючи наведене, захисник просить змінити судові рішення щодо ОСОБА_5 , призначивши покарання засудженому у виді двох років обмеження волі.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, суд не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі. 
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст.  190, КК України, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі захисником ОСОБА_4 не оспорюються та не заперечуються. 
Захисник порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, які стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосуваннясвободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК України, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.
Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. 
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, конкретизуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину та (або) характеристику особи винного, згідно з КК України виступають самостійним чинником, який має значення для індивідуалізації покарання. 
Водночас, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України врахував, що скоєні обвинуваченим кримінальні правопорушення відповідно до ст. 12 КК України відносяться до кримінального проступку (ч. 1 ст. 185 КК України) та нетяжких злочинів (ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України). Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому відповідно до ст. 66 КК України, судом визнає його щире каяття. Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченому відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Також суд врахував особу обвинуваченого, який раніше судимий, характеризується посередньо, на обліках в лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Крім того, суд врахував і стан здоров`я обвинуваченого, його захворювання.
Взявши до уваги особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, розмір збитків, завданих злочинами, які частково усунені внаслідок повернення викраденого майна, позицію потерпілих, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що мірою виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів має бути кримінальне покарання за сукупністю злочинів із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі.
Своєю чергою, апеляційний суд, враховуючи усі вищенаведені обставини та погодившись із таким рішенням місцевого суду, зазначив, що суд першої інстанції правильно призначив ОСОБА_5 покарання в межах санкцій ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст.  15, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки.
При цьому наголосив на тому, що суд обґрунтовано вказав на відсутність підстав для застосування положень ст. 49 КК України та звільнення ОСОБА_5 від покарання за вчинений кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України, оскільки ОСОБА_5 ухилявся від судового провадження та перебував у розшуку.
На переконання суду касаційної інстанції, призначене ОСОБА_5 покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є співмірним протиправним діянням, вчиненими засудженим, і не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості. 
Колегія суддів вважає, що зазначені у касаційній скарзі обставини, які на думку захисника мають пом`якшити покарання засудженому, правильно були враховані судами, при цьому не порушено передбачених КК України загальних засад призначення покарання. А тому його доводи щодо необхідності призначення  ОСОБА_5 більш м`якого покарання є неспроможними. 
Ухвала суду апеляційної інстанції у кримінальному провадженні щодо засудженого ОСОБА_5 відповідає вимогам ст. 419 КПК України. 
Підстав для сумніву в правильності висновків суду апеляційної інстанції немає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі не наведено.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст.  428 КПК України у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 2 лютого 2021  року та ухвалу Київського апеляційного суду від 17 травня 2021 року щодо засудженого ОСОБА_5 . 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:

 
 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                                       ОСОБА_3