ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 528/358/21  Номер провадження 22-ц/814/2153/21	Головуючий у 1-й інстанції Татіщева Я. В.  Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Кузнєцової О.Ю. 
суддів: Прядкіної О.В., Хіль Л.М.

імена (найменування) сторін:
позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк"
відповідач:  ОСОБА_1 

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"
на рішення Гребінківського районного суду Полтавської області, ухвалене 13 липня 2021 року у складі судді Татіщевої Я.В.
по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :
У квітні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із вказаним позовом та просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 18 березня 2010 року у розмірі 30484,17 грн. та понесені судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог вказувало, що 18 березня 2010 року ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами банку", які викладені на банківському сайті (http:www.privatbank.ua) та складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. 
Зазначало, що ОСОБА_1 своєчасно не виконувала умови договору та станом на 04 квітня 2021 року має заборгованість у розмірі 30484,17 грн., а саме: 9493,04 грн. заборгованість за кредитом; 20992,13 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0,00 грн. заборгованість за комісією; 0,00 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.
Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 13 липня 2021 року у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.
Не погодившись із рішенням місцевого суду його оскаржило АТ КБ «ПриватБанк», просило скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволеннюз наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення ухвалене у справі не в повній мірі відповідає вказаним вимогам.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», з якої вбачається, що відповідач виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку «Універсальну» та дебетову особисту картку з встановленим кредитним лімітом 0,00 грн. (а.с. 11).
Додатком до анкети-зави є Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 12).
Згідно з розрахунком заборгованості за договором від 18.03.2010 року, укладеним між сторонами, відповідач ОСОБА_1 станом на 21.10.2010 року мала заборгованість у розмірі 726 620,90 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом – 9493,04 грн.; заборгованості за процентами 711 727,86 грн., в т.ч. несплачені проценти за прострочену заборгованість; комісії 711 727,86 грн.; в т.ч. нарахована комісія 5400 грн.; прострочена комісія - 0,00 грн.; заборгованість по пені 0,00 грн. Проте, 01.11.2020 року на картку НОМЕР_1 було внесено суму у розмірі 696 136, 73 грн., у графі «деталі операції» зазначено «відміна штрафів за минулі періоди згідно рішення банку поповнення карткового рахунку». 
Станом на 04.04.2021 року ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 30484,17 грн., яка складається з простроченого тіла кредиту 9493,04 грн., заборгованості за простроченими відсотками 20991,13 грн.
При дослідженні виписки про рух коштів по рахунках за договором станом на 06.04.2021 року місцевим судом встановлено, що в загальну суму заборгованості враховано і суму пені, хоча у розрахунках заборгованості зазначено, що пеня складає 0,00 грн. Пеня нарахована 13.05.2016 року, 31.05.2016 року, 30.06.2016 року, 31.07.2016 року, 31.08.2016 року, 30.09.2016 року, 31.10.2016 року, 30.11.2016 року, 31.12.2016 року, 31.02.2017 року, 28.02.2017 року, 31.03.2017 року, 30.04.2017 року, 31.05.2017 року, 30.06.2017 року, 31.07.2017 року, 30.09.2017 року, 31.10.2017 року, 30.11.2017 року, 31.12.2017 року.
Термін дії останньої кредитної картки, яка була надана позивачу сплив у серпні 2017 року, максимальний кредитний ліміт за якою встановлювався у розмірі 9000 грн. (а.с. 9-10).
Висновки місцевого суду про відмову в задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі не узгоджуються з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, що врегульовують спірні правовідносини.
Факт укладення між сторонами кредитного договору на підставі анкети-заяви від 18 березня 2010 року підтверджується доказами по справі та не спростовується сторонами.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). 
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. 
Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). 
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. 
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. 
Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. 
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. 
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 
З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що сторони дійсно перебувають у договірних правовідносинах. 
Факт отримання відповідачем кредиту підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Відповідач своїм підписом в анкеті-заяві дав свою згоду на те, що вказана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 11). У Довідці про видачу кредитних карток за договором від 18 березня 2010 року (а.с.9) зазначено перелік та термін дії карток, що видавалися відповідачу (а.с. 9). Довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки свідчить про встановлення та зміну кредитного ліміту за рахунком ОСОБА_1 (а.с. 10). Надана банком Виписка за договором вказує на те, що відповідач активно користувалася кредитними коштами, здійснюючи часткове погашення боргу (а.с. 45-50).
Розмір заборгованості за тілом кредиту відповідач не заперечував. З наявного в матеріалах справи Розрахунку заборгованості станом на 31.10.2010 р. (а.с. 4-7) та Розрахунку заборгованості станом на 04.04.2021 року (а.с. 8) вбачається наявність заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9493, 04 грн., яка підлягає стягненню.
З відзиву на позовну заяву від 29 червня 2021 року вбачається, що представник відповідача заперечував вимоги АТ КБ «ПриватБанк» лише в частині ознайомлення та погодження ОСОБА_1 . Умов та Правил надання банківських послуг, зокрема щодо сплати відсотків за користування кредитом, їх розміру та порядку погашення (а.с. 75).
Заперечень щодо отримання кредитних коштів та розміру заборгованості за тілом кредиту адвокат Юрченко С.Л. не висловлював. Не наведені такі заперечення і у відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк».
Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Як передбачає ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Отже, враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу, відсутність заперечень відповідача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та її розміру з одного боку та доведеність позивачем отримання кредитних коштів ОСОБА_1 з іншого боку не надавали суду першої інстанції права на відмову у задоволенні наведених позовних вимог.
Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду щодо відмови в стягненні з відповідача відсотків за користування кредитом.
Як вбачається з матеріалів справи, анкета-заява від 18 березня 2010 року не містить відомостей про розмір та порядок нарахування неустойки (пені, штрафів) за порушення умов договору.
Також позивачем не було надано суду Пам`ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, які б містили відомості про процентну ставку по кредиту, а також розмір та порядок нарахування пені та штрафів. 
Наявний в матеріалах справи Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не містить підпису ОСОБА_1 та не датований як документ (а.с. 12), тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18 березня 2010 року.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Наданий банком розрахунок заборгованості, ґрунтується на припущеннях щодо розміру пені та штрафів, а також строків повернення кредиту, що суперечить ч. 6 ст. 81 ЦПК України.
Отже, колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, що відповідач прийняв і погодився з умовами кредитного договору щодо сплати відсотків.
За таких обставин, стягненню підлягає виключно доведена позивачем заборгованість за тілом кредиту. 
Таким чином, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню.
Виходячи з викладеного, внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права, місцевим судом ухвалено помилкове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позовні вимоги банку задоволено в межах 31 %, з відповідача підлягають стягненню на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору за подання позовної заяви у розмірі 703,7 грн. та апеляційної скарги 1055,5 грн. 
Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 2, ст. 382 ЦПК України, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково. 
Рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 13 липня 2021 року в частині відмови у стягнення заборгованості за тілом кредиту скасувати.
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за тілом кредиту у розмірі 9493,04 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" судовий збір у розмірі 1759,2 грн.
В іншій частині рішення Гребінківського районного суду Полтавської області залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:                                                        О.Ю. Кузнєцова 

Судді                                                                        О.В. Прядкіна

                                                                               Л.М. Хіль