ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2021 року	Львів	Справа № 140/2765/21 пров. № А/857/12399/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді :                                                  Кухтея Р.В.,
суддів :                                                                      Шевчук С.М., Онишкевича Т.В.
з участю секретаря судового засідання:                      Гром І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 травня 2021 року (ухвалене головуючим-суддею Денисюком Р.С. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Луцьку) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в :

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі – ГУ ПФУ, відповідач, пенсійний орган) щодо відмови у перерахунку пенсії за вислугу років на підставі довідки Офісу Генерального прокурора №21-1710зп від 07.10.2020 відповідно до ст.501 3акону України «Про прокуратуру» (далі - Закон №1789-ХІІ) (у редакції, що діяла на час призначення пенсії), первинної редакції ч.20 ст.86 3акону України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014 (далі – Закон №1697-VII ) у розмірі 90% від суми місячної (чинної) заробітної плати, без обмеження суми пенсії максимальним розміром та зобов`язати відповідача здійснити з 01.02.2020 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років відповідно до ст.501 3акону №1789-ХІІ (у редакції, що діяла на момент призначення пенсії), первинної редакції ч.20 ст.86 3акону №1697-VII у розмірі 90% від суми місячної заробітної плати, зазначеної у довідці Офісу Генерального прокурора №21-1710зп від 07.10.2020, без обмеження суми максимальним розміром, з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21.05.2021 позов було задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ №10 від 10.02.2021 про результати розгляду заяви №1646 від 05.02.2020 ОСОБА_1 про перерахунок пенсії відповідно до Закону №1789-ХІІ та зобов`язано ГУ ПФУ здійснити ОСОБА_1 з 01.02.2020 перерахунок та виплату пенсії (з урахуванням раніше виплачених сум) у розмірі 90% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки Офісу Генерального прокурора №21-1710зп від 07.10.2020. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату йому пенсії без обмеження її суми максимальним розміром та прийняти в цій частині постанову, якою зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату пенсії без обмеження її суми максимальним розміром.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що на момент його звернення за перерахунком пенсії норми закону, що встановлюють обмеження пенсії максимальним розміром неконституційними не визнавались, є чинними та обов`язковими до виконання, а тому підлягають застосуванню. На час призначення пенсії її максимальний розмір обмежувався тільки відсотками 90%, розрахованими відповідно до його стажу роботи в органах прокуратури. Цей розрахунок був персоніфікованим, оскільки визначався за роками роботи в органах прокуратури конкретного працівника перед зверненням за призначенням пенсії.
Відповідач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.
Згідно ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для застосування положень частини другої цієї статті.
Позивачем оскаржується рішення в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про перерахунок пенсії без обмеження її суми максимальним розміром, а тому суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення тільки в цій частині.
Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.
Відтак, в контексті положень ч.4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення судового засідання та вважає за можливе провести апеляційний розгляд за відсутності сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції в цій частині скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позову в цій частині, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що з 01.04.2002 ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ та отримує пенсію за вислугу років відповідно до ст.501 Закону №1789-ХІІ, яка призначена в розмірі 90% місячної заробітної плати.
Офісом Генерального прокурора 07.10.2020 ОСОБА_1 було видано довідку №21-1710зп про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій станом на 02.01.2020. Довідка видана відповідно до рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 №7(ІІ)/2019 та постанови Кабінету Міністрів України №1155 від 11.12.2019.
Відповідно до вказаної довідки, розмір заробітної плати (грошового забезпечення) за нормами, чинними станом на 02.01.2020 за відповідною (прирівняною) посадою заступника Генерального прокурора, становить : посадовий оклад - 86445,00 грн, надбавка за вислугу років (40%) – 34578,00 грн, надбавка за роботу з таємними документами (15%) – 12966,75 грн, надбавка за почесне звання «заслужений» (5%) – 4322,25 грн та матеріальні допомоги (для оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань) (1/12) – 12606,56 грн х 2, а всього 176491,87 грн.
05.02.2021 позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про перерахунок його пенсії на підставі поданої ним довідки.
ГУ ПФУ рішенням №10 від 10.02.2021 відмовлено позивачу у перерахунку його пенсії з 01.10.2020 та зазначило, що відповідно до ч.20 ст.86 3акону №1697-VII пенсія прокурорам призначається в розмірі 60% від суми їхньої місячної заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, одержаної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. Також повідомило, що перерахунок пенсії за вислугу років відповідно до цього Закону на даний час недоцільно проводити, так як її розмір визначений з урахуванням Закону №1697-VII становитиме 17690,00 грн.
Не погодившись з такими діями відповідача позивач звернувся до суду із зазначеним адміністративним позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач вже є пенсіонером та отримує пенсію за вислугу років, яка йому призначена у 2002 році за Законом №1789-ХІІ, а тому до його пенсії не може застосовуватися відсотковий розмір (60%), визначений Законом №1697-VІІ. Таким чином, ОСОБА_1 має право на перерахунок пенсії на підставі довідки Волинської обласної прокуратури №21-1710зп від 07.10.2020 виходячи з розміру 90% від суми місячної заробітної плати (грошового забезпечення). Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснити виплату перерахованої пенсії без обмеження максимального розміру, суд зазначив, що положення норм чинного законодавства, якими обмежувався максимальний розмір пенсії, не визнавались у встановленому порядку Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), отже, є чинними та підлягають застосуванню.
Проте, колегія суддів вважає, що до таких висновків суд першої інстанції прийшов з неправильним застосуванням норм матеріального права, виходячи з наступного.
01.10.2011 набрав чинності Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VІ від 08.07.2011 (далі – Закон №3668-VІ), статтею 2 якого запроваджено обмеження максимального розміру пенсії зокрема і для осіб, які отримують пенсію в тому рахунку і відповідно до Закону України «Про прокуратуру»
Частиною другою розділу Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VІ передбачено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.
З матеріалів справи видно, що пенсія позивачу призначена з 01.04.2002, а відтак з урахуванням частини другою розділу Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VІ на позивача не поширюються запроваджені обмеження щодо максимального розміру пенсії.
Слід також зазначити, що 24.12.2015 було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIII, який набрав чинності 01.01.2016.
Відповідно до п.25 цього Закону частину першу статті 2 Закону №3668-VІ було доповнено реченням такого змісту : «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно, в тому числі, до Закону України «Про прокуратуру», не може перевищувати 10740 гривень».
Саме цим Законом були внесені зміни до частини п`ятнадцятої статті 86 Закону №1697-VII, відповідно до якої (у редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.
При цьому, пунктом другим Прикінцевих положень Закону №911-VIII від 24.12.2015 передбачено, що визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 01.01.2016.
Верховний Суд у постанові від 12.11.2019 по справі №360/1428/17 зазначив, що дія положень Закону №911-VIII щодо значення максимального граничного розміру пенсії (обмеження) застосовуються до пенсій, які призначаються починаючи з 01.01.2016.
Таким чином, до розміру пенсії позивача не можуть застосовуватись обмеження максимального розміру пенсії, визначені Законом №1697-VІІ. 
Додатково слід вказати, що основою для внесення змін до спеціального Закону, яким є Закон №1697-VІІ, був Закон №911-VIII від 24.12.2015, який чітко визначає, що дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року. 
Так, у Рішенні №3-рп/2001 від 05.04.2001 Конституційний Суд України зазначив, що Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
Закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави. Винятки з цього конституційного принципу, тобто надання закону або іншому нормативно-правовому акту зворотної сили, передбачено частиною першою статті 58 Конституції України, а саме : коли закони або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Верховний Суд у постанові від 03.05.2018 по справі №308/11498/16-а висловив правову позицію про те, що оскільки перерахунок пенсії позивачу пов`язаний з переглядом розміру вже призначеної йому пенсії, то при визначенні розміру не може поширюватися законодавство, яке прийняте після призначення вказаної пенсії, крім випадків покращення становища позивача.
Отже, безпідставним є застосування до спірних правовідносин положень Закону №1697-VІІ в частині обмеження пенсії максимальним розміром, оскільки цей закон поширює свою дію на працівників прокуратури, яким пенсія призначена та виплачується саме за нормами цього Закону з дати набрання ним чинності.
Як встановлено судом, вперше пенсія позивачу призначена з 01.04.2002, тобто при дії Закону №1789-XII.
Наведене дає підстави дійти висновку, що законодавче нововведення щодо обмеження максимального розміру пенсій не може застосовуватись до раніше призначених пенсій, оскільки в даному випадку буде порушуватись принцип незворотності нормативно-правових актів у часі, закріплений у статті 58 Конституції України.
Водночас, колегією суддів при вирішенні спірних правовідносин враховано положення ч.1-3 ст. 6 КАС України, відповідно до яких суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Питання щодо обмеження максимальним розміром пенсії, крім пенсій, призначених за нормами Закону України «Про прокуратуру» стосувалося також пенсій військовосужбовців, яким пенсія призначалась за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».
Зокрема, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №848-VIII від 24.12.2015, статтю 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» доповнено частиною 7, відповідно до якої максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Проте, зазначене положення в цілому визнано неконституційним відповідно до Рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016.
При цьому у вказаному рішенні Конституційний суд вказав, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України. Виходячи з наведеного Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення другого речення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 цього Закону суперечать статті 17 Конституції України.
Таким чином, за змістом рішення Конституційного Суду України обмеження максимальним розміром пенсії не відповідає статті 17 Конституції України і таке обмеження є протиправним.
Правова позиція з вказаного питання викладена у постановах Верховного Суду від 09.11.2020 по справі №813/678/18 та від 09.02.2021 по справі №640/2500/18, які в силу положень ч.5 ст.242 КАС України має бути врахована при розгляді цієї справи.
Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, колегія суддів приходить до висновку про протиправність дій відповідача щодо обмеження пенсії позивача максимальним розміром.
Стаття 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у редакції протоколів №11 та №14 (04.11.1950) визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.
Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 26.06.2014 у справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви №68385/10, №71378/10) зазначено, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (п.52).
Відповідно до п.п.21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (заява №25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, сформулював правову позицію про те, що право власності може бути існуючим майном або виправданими очікуваннями щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи законними сподіваннями отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини також у справі «Стреч проти Сполучного Королівства» (Stretch v. TheUnitedKingdom № 44277/98).
Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також в тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано. Тобто, набуте право не може бути скасоване чи звужене (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22.09.2005 №5-рп/2005, від 29.06.2010 №17-рп/2010, від 22.12.2010 №23-рп/2010, від 11.10.2011 №10-рп/2011).
Таким чином, відмова у проведенні перерахунку пенсії із застосуванням обмеження її максимального розміру на підставі та у порядку, визначеному законом, чинним на момент призначення позивачу пенсії, є втручанням у його майнові права в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З урахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову в частині вимог позивача, які стосуються перерахунку та виплати йому пенсії, без обмеження її максимального розміру.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів відповідача та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006).
Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З урахуванням фактичних обставин справи щодо перегляду справи в суді апеляційної інстанції та часткового задоволення апеляційної скарги, суд у відповідності до п.п. «б» та «в» ч.4 ст.322, ст.139 КАС України здійснює відповідних розподіл витрат. 
З матеріалів справи видно, що позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 908 грн за подання позовної заяви та 1362 грн за подання апеляційної скарги.
За наслідками апеляційного перегляду, позовні вимоги позивача задоволенні повністю. З урахуванням суми судового збору присудженої на користь позивача судом першої інстанції у розмірі 454,00 грн, додатково на користь позивача підлягає присудженню сума судового збору у розмірі 1816 грн.
Керуючись ст.ст. 12, 229, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 травня 2021 року по справі №140/2765/21 скасувати в частині позовних вимог, які стосуються обмеження розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність та прийняти в цій частині постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити ОСОБА_1 з 01 лютого 2020 року перерахунок та виплату пенсії (з урахуванням раніше виплачених сум) в розмірі 90% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки Офісу Генерального прокурора №21-1710зп від 07 жовтня 2020 року, без обмеження максимального розміру пенсії, з урахуванням фактично виплачених сум.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (вулиця Кравчука, 22в, місто Луцьк, Волинська область, 43026, код ЄДРПОУ - 13358826) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень.
У решті рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 травня 2021 року по справі №140/2765/21 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. М. Шевчук 	
 	 	Т. В. Онишкевич  	
Повне судове рішення складено 29.07.2021.