ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/17369/20                                        Прізвище судді (суддів) першої інстанції: 
                                                                       Кузьменко В.А., Арсірій Р.О., Огурцов О.П.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

05 серпня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді          Костюк Л.О.;                    
суддів:                                Бужак Н.П., Кузьменка В.В.;
за участю секретаря:      Несін К.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Романов Валерія Петровича на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від   29 квітня 2021 року (розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2020 року, ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Кабінету Міністрів України (далі- відповідач 1, КМУ), Пенсійного фонду України (далі - відповідач 2, ПФУ), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі- відповідач 3, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області) в якому просить:
1) визнання протиправним невиконання відповідачами постанови колегії суддів Апеляційного суду Дніпропетровській області від 16 березня 2011 року у справі №22а-20531/11 (2а-124/2010) та постанови колегії суддів Апеляційного суду Дніпропетровській області від 09 грудня 2015 року № 216/6737/14а щодо нарахування та виплати позивачу основної пенсії у розмірі - 8 мінімальних пенсій з 01 серпня 2009 року та додаткової пенсії у розмірі 75% від мінімальної пенсії з 01 серпня 2009 року; 
2) зобов`язання відповідачів нарахувати та виплатити позивачу основну пенсію у розмірі - 8 мінімальних пенсій з 01 серпня 2009 року та додаткової пенсії у розмірі 75% від мінімальної пенсії з 01 серпня 2009 року, що складає заборгованість у сумі 1 003 492,83 грн.;
3) стягнення з відповідачів на користь позивача основну пенсію у розмірі - 8 мінімальних пенсій з 01 серпня 2009 року та додаткової пенсії у розмірі 75% від мінімальної пенсії з 01 серпня 2009 року, що складає суму 1 003 492,83 грн.;
4) стягнення моральної шкоди: з відповідача 1 в сумі - 30 000,00 грн., з відповідача 2 в сумі - 25000,00 грн., з відповідача 3 - в сумі - 20 000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачі протиправно не виконують постанови Апеляційного суду Дніпропетровській області від 16 березня 2011 року у справі №22а-20531/11 (2а-124/2010) та Апеляційного суду Дніпропетровській області від 09 грудня 2015 року № 216/6737/14а щодо нарахування та виплати позивачу основної пенсії у розмірі - 8 мінімальних пенсій з 01 серпня 2009 року та додаткової пенсії у розмірі 75% від мінімальної пенсії з 01 серпня 2009 року.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від   29 квітня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким позов задоволити. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 згідно посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 22 вересня 2003 року є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, а також відповідно до довідки сер. МСЕ № 073222 інвалідом 2 групи; інвалідність пов`язана з ліквідацією аварії на Чорнобильській АЕС. 
Позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 червня 2010 року у справі №2-а-124 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Визнано неправомірною бездіяльність відповідачів, зобов`язано УПФУ в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу перерахувати ОСОБА_1 основну та додаткову пенсії згідно статті 50, частині четвертій статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 25 листопада 2008 року по 16 червня 2010 року та виплатити перераховану пенсію за період з 01серпня 2009 року по 16 червня 2010 року; зобов`язано УПФУ в Суворівському районі м. Одеси виплатити ОСОБА_1 основну та додаткову пенсію згідно статті 50, частині четвертій статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 25 листопада 2008 року по 01 серпня 2009 року, згідно перерахунку зробленого УПФУ в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Апеляційним судом Дніпропетровської області постановою від 16 березня 2011 року №22а-20531/11 вирішено: апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу залишити без задоволення; апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково; постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 16 червня 2010 року змінити і виключити з резолютивної частини постанови зазначення кінцевої дати зобов`язання Управління Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу проведення перерахунку та виплати державної та додаткової пенсії, а саме 16 червня 2010 року, натомість зазначивши «до зміни законодавства або статусу позивача».
Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2015 року у справі №216/6737/14-а апеляційна скарга представника позивача задоволена частково; постанова Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 вересня 2015 року в адміністративній справі № 216/6737/14-а скасована; позов ОСОБА_1 задоволений частково; визнані протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з 01 вересня 2011 року; в задоволенні позову в іншій частині відмовлено.
Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.
Кожному гарантується право на оскарження в суді дій чи бездіяльності органів державної влади (стаття 55 Конституції України). 
При розгляді спорів щодо оскарження дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень суд перевіряє, зокрема, чи вчинені вони на підставах, що визначені законами України та обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дій (пункти 1 та 3 частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).
Позивач стверджує, що у зв`язку з невиконанням відповідачами постанов Апеляційного суду Дніпропетровській області від 16 березня 2011 року у справі №22а-20531/11 (2а-124/2010) та від 09 грудня 2015 року №216/6737/14а порушені його конституційні права.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.
Відповідно до статті 1291 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Судові рішення, відповідно до статті 124 Конституції України, є обов`язковими до виконання на всій території України. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до частин другої та третьої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання, зокрема, всіма органами державної влади, їх посадовими та службовими особами на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Частиною першою статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим, зокрема, для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб і підлягає виконанню на всій території України.
Відповідно частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 2 та частиною першою статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган; державні підприємство, установа, організація.
Виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень, шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Згідно з пунктом 1 статті 7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.
Зазначені приписи чинного законодавства свідчать, що судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.
Це означає, що особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
З матеріалів справи вбачається, що постановами Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу та Апеляційного суду Дніпропетровській області здійснити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.
Відповідно до пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року №280 (далі по тексту - Положення №280), Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.
Пунктом 7 Положення №280 встановлено, що ПФУ здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Постановою правління Пенсійного Фонду України від 22 грудня 2014 року №28-2 затверджено Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі по тексту - Положення №28- 2), пунктом 1 якого зазначено, що Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головне управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі - Фонд).
Згідно із абзацом шостим підпункту 3 пункту 4 Положення №28-2 Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань організовує роботу управлінь Фонду, зокрема, щодо призначення (перерахунку) і виплати пенсій.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачі 1 та 2 не зобов`язані вчиняти дії, які є предметом цього позову, а саме, виконувати постанови Апеляційного суду Дніпропетровській області від 16 березня 2011 року у справі №22а-20531/11 (2а-124/2010) та від 09 грудня 2015 року №216/6737/14а, нараховувати та виплачувати пенсію позивачу.
Відповідач 3 є територіальним органом Пенсійного фонду України, а тому саме на нього покладені обов`язки призначення (перерахунку) і виплати пенсій.
Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем у справах №22а-20531/11 (2а-124/2010) та №216/6737/14а є Управління Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2015 №1055 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» постановлено реорганізувати деякі територіальні органи Пенсійного фонду України шляхом злиття окремих органів Пенсійного фонду України за переліком згідно з додатком 1, зокрема, Управління Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області реорганізувати шляхом злиття окремих органів Пенсійного фонду України та утворити Криворізьке центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2017 року №821 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» постановлено реорганізувати деякі територіальні органи Пенсійного фонду України шляхом приєднання до окремих органів Пенсійного фонду України за переліком згідно з додатком 2, зокрема, Криворізьке центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області реорганізувати шляхом приєднання до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.
Відповідно до інформації з Єдиного Державного реєстру Управління Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області припинено з 01 квітня 2016 року (запис від 01 квітня 2016 року №12271120019003148), правонаступником якого стало Криворізьке центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, яке припинено з 31 січня 2018 року (запис від 31 січня 2018 року №12271120005016952) та, правонаступником якого є ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.
Крім того, суд встановив, що відповідач 3 є правонаступником Управління Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.
Як вже встановлено вище, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим, зокрема, для учасників справи, для їхніх правонаступників і підлягає виконанню на всій території України.
Завершальною стадією судового провадження і примусового виконання судових рішень відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» є виконавче провадження.
Абзацом другим частини другої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
Згідно із частиною першою статті 379 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.
Під правонаступництвом у виконавчому провадженні необхідно розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків від попередника до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні.
З аналізу вказаних законодавчих норм вбачається, що виконавче провадження є однією зі стадій судового провадження, яка його завершує, та, яка розпочинається з набранням судовим рішенням законної сили.
Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» на стадії виконавчого провадження можлива заміна однієї сторони провадження іншою. Така заміна є прийнятною, зокрема, у правовідносинах, що допускають правонаступництво.
При цьому, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником (процесуальне правонаступництво) відбувається виключно за відповідним рішенням суду.
Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 05 березня 2020 року у справі №682/952/17.
В постановах Апеляційного суду Дніпропетровській області від 16 березня 2011 року у справі №22а-20531/11 (2а-124/2010) та від 09 грудня 2015 року у справі №216/6737/14а та виконавчих листах Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 листопада 2011 року на постанову Апеляційного суду Дніпропетровській області від 16 березня 2011 року та від 16 лютого 2016 року на постанову Апеляційного суду Дніпропетровській області від 09 грудня 2015 року боржником є Управління Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.
Як встановлено вище, з 01 квітня 2016 року відбулося припинення Управління Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, правонаступником якого з 31 січня 2018 року стало ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.
Проте, колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують заміну в постановах Апеляційного суду Дніпропетровській області від 16 березня 2011 року у справі №22а-20531/11 (2а-124/2010) та від 09 грудня 2015 року №216/6737/14а відповідача - Управління Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області на його правонаступника - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.
Крім того, колегія суддів зазначає, що відсутні також будь-які інші докази, щодо передачі Управлінням Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області постанов Апеляційного суду Дніпропетровській області від 16 березня 2011 року у справі №22а-20531/11 (2а-124/2010) та від 09 грудня 2015 року №216/6737/14а для виконання відповідачем 3.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що ГУ ПФУ в Дніпропетровській області на даний час не має статусу боржника у справах №22а-20531/11 (2а-124/2010) та №216/6737/14а, а тому до ухвалення рішення Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про заміну боржника - Управління Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області на його правонаступника - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, не можливо стверджувати про протиправну бездіяльність відповідача 3 щодо виконання постанов Апеляційного суду Дніпропетровській області від 16 березня 2011 року та від 16 лютого 2016 року.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає позовні вимоги позивача до відповідача 3 передчасними.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень   та   у спосіб, що визначені   Конституцією   та   законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод   та   інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.                    
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                    
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Романов Валерія Петровича - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від   29 квітня 2021 року - без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      Л.О. Костюк          
          
Судді:                                                                                                      Н.П. Бужак,

                                                                                                    В.В. Кузьменко