Ухвала
 
12 серпня 2021 року
м. Київ
 
справа № 323/3016/19
провадження № 61-13030ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Яремка В. В.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 06 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу. 
 
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що у листопаді 2015 року вона надала ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 10 000,00 доларів США в якості позики, що підтверджується відповідною розпискою від 15 листопада 2015 року, підписаною відповідачем у присутності свідків. Оскільки зазначеною розпискою не встановлено строк користування наданими грошовими коштами, тому в силу приписів частини другої статті 530 ЦК України вона направила відповідачу вимогу про повернення грошових коштів від 03 вересня 2019 року, якою встановила строк виконання зобов`язання повернути зазначені грошові кошти. За спливом понад двадцяти днів з моменту отримання її вимоги відповідач не виконала свої грошові зобов`язання та не повернула грошові кошти, чим порушує її права на володіння своєю власністю - грошовими коштами. Крім цього, за весь час користування позикою, на підставі статей 1047, 1048 ЦК України відповідач має заборгованість перед нею за процентами за користування позикою у розмірі 125 520,18 грн. 
 
Враховуючи наведені обставини, позивач просила суд стягнути із відповідача на її користь грошові кошти в сумі 371 638,18 грн, з яких: 246 118,00 грн - сума основного боргу, 125 520,18 грн - сума процентів та понесені нею судові витрати на оплату судового збору та правничої допомоги.
 
Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 11 січня 2021 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 246 118,00 грн. 
 
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що договір позики між сторонами укладений не був. Між тим, після винесення постанови Запорізького апеляційного суду від 10 квітня 2019 року земельна ділянка, яка була предметом укладення розписки від 15 листопада 2015 року на суму 10 000,00 доларів США, фактично повернута у користування ОСОБА_2 , а тому позивач має право на повернення їй безпідставно набутих ОСОБА_2 коштів. 
 
Постановою Запорізького апеляційного суду від 06 липня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 11 січня 2021 року у цій справі скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовлено. 
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що розписка, яка надана позивачем на підтвердження укладання договору позики, не містить умов щодо обов`язку у відповідача повернути зазначені в ній кошти, а навпаки вказує на наявність між сторонами інших правовідносин щодо користування земельною ділянкою, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що договір позики між сторонами не укладений. Водночас, судом першої інстанції помилково застосовано до спірних правовідносин положення статті 1212 ЦК України, оскільки по-перше, позивач таких підстав позову не заявляв, по-друге, враховуючи зміст розписки між сторонами у справі існують правовідносини щодо користування земельною ділянкою, за що саме і було відповідачем отримано кошти, а наявність договірних правовідносин між сторонами, виключає можливість застосування вимог статті 1212 ЦК України.
 
03 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Запорізького апеляційного суду від 06 липня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Предметом позову у цій справі є стягнення грошових коштів у розмірі 371 368,18 грн, що є меншим, ніж двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (567 500,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України постанова Запорізького апеляційного суду від 06 липня 2021 року не підлягає касаційному              оскарженню.
 
Касаційна скарга не містить посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягають касаційному оскарженню.
 
При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких     цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Оскільки, касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, та касаційна скарга не містить посилань на передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що є меншим, ніж двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 06 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

 
Судді:	О. В. Ступак     І. Ю. Гулейков     В. В. Яремко