П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

23 червня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/7602/20	
Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г.П.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді – доповідача	Кравця О.О.	
судді –	Зуєвої Л.Є.	
судді – за участю секретаря	Коваля М.П. Юрчак М.Р. 	
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року по справі №420/7602/20, прийнятого у відкритому судовому засіданні у складі судді Самойлюк Г.П., за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ:

11 серпня 2020 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ГУ ДПС в Одеській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №  00008893207, №00008883207, №   00008923207, №  00008933207, №00008913207, №   00008903207, №00008873207 від 21.05.2020 року.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року позов був задоволений повністю.

II.          КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ , УЗАГАЛЬНЕНІ  ДОВОДИ АПЕЛЯНТА ТА ІНШИХ  УЧАСНИКІВ АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Не погоджуючись з рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року відповідач подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що судом 1-ї інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права та просив його скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Вимоги апеляційної скарги апелянт, обґрунтовує тим, що 13.04.2020р. фахівцями Головного управління ДПС в Одеській області за адресою господарської одиниці: АДРЕСА_1 , проведено контрольну розрахункову операцію з придбання  пального – бензину А95 (не у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно) на суму 100 грн. (проведені готівкові розрахунки), під час якої: зареєстрований, опломбований та  переведений у фіскальний режим роботи реєстратор розрахункових операцій ФОП    ОСОБА_1 не застосовувався, розрахунковий документ встановленої форми та змісту чи інший передбачений законодавством документ, який підтверджує придбання означеного товару не надано; здійснено роздрібний продаж пального за відсутності відповідної ліцензії, без реєстрації платником акцизного податку з реалізації пального; акцизний склад в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового не зареєстрований; ємність (стаціонарна), з якої здійснений роздрібний продаж пального, не обладнана  витратоміром-лічильником на місці відпуску пального наливом з акцизного складу та рівноміром –лічильником рівня таких товарів (продукції) у резервуарі; ФОП    ОСОБА_1 не сформовані та не передані до реєстру дані, передбачені відповідним Порядком, з витратоміра-лічильника рівня таких товарів (продукції) у резервуарі за обліковий період часу – 13.04.2020р. (добу); представником/чи іншими уповноваженими особами, не було надано жодного первинного, облікового чи іншого документу, які підлягають дослідженню та пов`язані з предметом перевірки.  З урахуванням наведеного, відповідач дійшов висновку про порушення позивачем вимог  Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», ПК України, Порядку ведення Єдиного державного реєстру витратомірів-лічильників і рівномірів-лічильників рівня пального в резервуарі, передачі облікових даних з них електронними засобами зв`язку до контролюючих органів, внаслідок чого прийняв оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

III.          ПРОЦЕДУРА АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ: 

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2021 року апеляційну скаргу залишено без руху.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2021 року продовжено строк на усунення недоліків апеляційної скарги.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року відкрито апеляційне провадження.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2021 призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст.124 -127 КАС України.
Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав: 

IV.          ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 18.05.2017 року (номер запису 25530000000014723).
Видами діяльності ФОП ОСОБА_1 є: 43.34 Малярні роботи та скління (основний); 43.21 Електромонтажні роботи; 43.22 Монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування; 43.29 Інші будівельно-монтажні роботи; 43.31 Штукатурні роботи; 43.32 Установлення столярних виробів; 43.33 Покриття підлоги й облицювання стін; 43.39 Інші роботи із завершення будівництва; 43.91 Покрівельні роботи; 49.42 Надання послуг перевезення речей (переїзду); 49.41 Вантажний автомобільний транспорт.
ФОП ОСОБА_1 є платником єдиного податку третьої групи, що підтверджується копією витягу з реєстру платників єдиного податку № 1915023400039 від 22.01.2019р. (а.с. 53).
На балансі ФОП ОСОБА_1 знаходиться два транспортних засоби: Mercedes-Benz Sprinter, р/н НОМЕР_1 та ЗИЛ р/н НОМЕР_2 (а.с. 58). Позивач зазначив, що використовує для власних потреб пальне, яке знаходиться у відповідній ємності за адресою: АДРЕСА_1 .
13.04.2020р. Головним управлінням ДПС в Одеській області  проведено фактичну перевірку господарської одиниці, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 .
За результатами проведеної перевірки складено акт №943/15-32-12-07/ НОМЕР_3 від 23.04.2020р.
Перевіркою встановлено, що 13.04.2020р. фахівцями Головного управління ДПС в Одеській області за адресою господарської одиниці за адресою: АДРЕСА_1 , було проведено контрольну розрахункову операцію з придбання  пального – бензину А95 (не у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно) на суму 100 гривень (проведені готівкові розрахунки), під час якої зареєстрований, опломбований та  переведений у фіскальний режим роботи реєстратор розрахункових операцій ФОП    ОСОБА_1 не застосовувався, розрахунковий документ, встановленої форми та змісту чи інший передбачений законодавством документ, який підтверджує придбання означеного товару не надано, чим порушено п.1, п.2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».
У зв`язку із тим, що під час проведення  13.04.2020р. контрольної розрахункової операції та на підставі пояснення ФОП ОСОБА_1 від 13.04.2020р., вищезазначеним суб`єктом здійснений роздрібний продаж пального, а саме: бензину А-95 (не у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно) на суму 100 гривень (реалізація іншим особам) за наявності ліцензії на зберігання пального (виключно для власного споживання чи промислової переробки), не маючи ліцензії на роздрібний продаж пального, порушено ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».
В акті перевірки зазначено наступне:
-станом на момент здійснення фактичної перевірки, ФОП ОСОБА_1 в порушення п.п.212.1.15 п. 212.1, п.п. 212.3.4 п. 212.3 ст. 212 ПК   України здійснена реалізація пального бензину А-95 не у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно) на суму 100 гривень, без реєстрації платником акцизного податку з реалізації пального;
- в порушення п.п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України станом на момент проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 не зареєстрований акцизний склад в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового за адресою: АДРЕСА_1 , на якому здійснений роздрібний продаж пального  бензину А-95 не у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно) на суму 100 гривень;
- в порушення п.п.230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України та п. 12 підрозділу 5 розділу ХХ «Перехідних положень» ПК України станом на момент проведення фактичної перевірки, ФОП ОСОБА_1 ємність (стаціонарна), з якої здійснений роздрібний продаж пального – бензину А-95 не у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно) на суму 100 гривень та розташована на акцизному складі за адресою: АДРЕСА_1 , не обладнана  витратоміром-лічильником на місці відпуску пального наливом з акцизного складу та рівноміром –лічильником рівня таких товарів (продукції) у резервуарі. Також згідно наданих ФОП ОСОБА_1 пояснень від 13.04.2020р. на акцизному складі за вищезазначеною адресою наявні наступні залишки палива в ємності (стаціонарній): дизельне паливо – 478 літрів. Означена ємність також не обладнана витратомірами – лічильниками на місці відпуску пального наливом з акцизного складу та рівномірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарах;
- в порушення п. 230.1.3 п. 230.1 ст. 230 ПК України, п. 21 підрозділу 5 розділу ХХ «Перехідних положень» ПК України та п.п.5-7 Порядку ведення Єдиного державного реєстру витратомірів-лічильників і рівномірів-лічильників рівня пального в резервуарі, передачі облікових даних з них електронними засобами зв`язку до контролюючих органів, затвердженого  Постановою Кабінету Міністрів України № 891 від 22.11.2017р.,  ФОП    ОСОБА_1 не сформовані та не передані до реєстру дані, передбачені даним Порядком, з витратоміра-лічильника рівня таких товарів (продукції) у резервуарі за обліковий період часу – 13.04.2020р. (добу);
- станом на останній день проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (РНОКП НОМЕР_3 )/представником/чи іншими уповноваженими особами, не було надано жодного первинного, облікового чи іншого документу, які підлягають дослідженню та пов`язані з предметом перевірки, чим порушено п. 85.2 ст. 85 ПК України.
06.05.2020р. позивачем подано заперчення на акт перевірки, за наслідком розгляду яких повідомлено позивача листом від 18.05.2020р. (вих. №9601/В/15-32-32-07-08), що висновки акта перевірки залишено без змін (а.с. 27-41).
На підставі зазначеного акту перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення від 21.05.2020р.:
№    00008893207, яким до позивача за порушення п.1, п.2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» застосовано штрафні санкції, передбачені  п. 1 ст. 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», у розмірі 1 грн. (а.с. 15-16);
№00008883207, яким до позивача за порушення ч. 20 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» застосовано штрафні санкції, передбачені  абз. 22 ч. 2 ст. 17 Закону України  «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», у розмірі 500000,00 грн. (а.с. 19-20);
№   00008923207, яким до позивача за порушення п.п.212.1.15 п. 212.1, п.п. 212.3.4 п.   212.3 ст. 212 ПК   України застосовано штрафні санкції, передбачені п. 117.3 ст. 117 ПК   України, у розмірі 100,00 грн. (а.с. 25 26);
№    00008933207, яким до позивача за порушення п.п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України застосовано штрафні санкції, передбачені п. 128-1.2 ст. 128 ПК України, у розмірі 1000000,00 грн. (а.с. 13-14);
№   00008913207, яким до позивача за порушення п.п.230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України та п. 12 підрозділу 5 розділу ХХ «Перехідних положень» ПК України застосовано штрафні санкції, передбачені п. 128.1 ст. 128 ПК України, у розмірі 80000,00 грн. (а.с. 23);
№ 00008903207, яким до позивача за порушення пп.230.1.3 п. 230.1 ст. 230 ПК України, п. 21 підрозділу 5 розділу ХХ «Перехідних положень» ПК України та п.п.5-7 Порядку ведення Єдиного державного реєстру витратомірів-лічильників і рівномірів-лічильників рівня пального в резервуарі, передачі облікових даних з них електронними засобами зв`язку до контролюючих органів, затвердженого  Постановою Кабінету Міністрів України № 891 від 22.11.2017р., застосовано штрафні санкції, передбачені п.128-1.3 ст. 128-1 ПК України, у розмірі 1000,00 грн. (а.с. 17-18);
№00008873207, яким до позивача за порушення п. 85.2 ст. 85 ПК України застосовано штрафні санкції, передбачені п. 121.1 ст. 121 ПК України, у розмірі 510,00   грн. (а.с. 22).
Рішенням Державної податкової служби України від 31.07.2020р. (вих. № 24350/6/99-00-06-02-06-06) скаргу позивача залишено без задоволення, податкові повідомлення-рішення без змін (а.с. 42-50)

V.  РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) ТА ОЦІНКА СУДУ :

Згідно вимог ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Згідно вимог ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно  ст.55 Конституції України    права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно  ст. 67 Конституції України ,  кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Усі громадяни щорічно подають до податкових інспекцій за місцем проживання декларації про свій майновий стан та доходи за минулий рік у порядку, встановленому законом. 
Відповідно до п.п. 4.1.4. п.4.1. ст. 4 ПК України (в редакції, діючої на момент прийняття рішення податковим органом), основним принципом податкового законодавства є  презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу
Відповідно до п.56.21 ст.56 ПК України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акту , виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків. 
Відповідно до п. 14.1.6 п.14.1 ст. 14 ПК України акцизний склад - це: а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів;
б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.
Не є акцизним складом:
а) приміщення відокремлених підрозділів розпорядника акцизного складу, які використовуються ним виключно для пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі маркованих марками акцизного податку горілки та лікеро-горілчаних виробів, відвантажених з акцизного складу, а також для здійснення оптової та/або роздрібної торгівлі відповідно до отриманої розпорядником акцизного складу ліцензії;
б) приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.
Згідно п.п.20.1.4   п.20.1   ст.   20   ПК   України   контролюючі органи мають право: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Відповідно до п.61.1   ст.   61 ПК   України    податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Також, пп.   62.1.3   п.62.1   ст.62   ПК   України   визначено, що податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього   Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
У пункті   75.1   ст.75 ПК   України      зазначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Відповідно до п.   80.1   ст.   80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Згідно з п. п.   80.2.6   п.   80.2   ст.   80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, у разі у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3.
Згідно із пп.17.1.7 п.   17.1 ст.   17 ПК України платник податків має право оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб).
Згідно  п.1, п. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані:
1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;
2) видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.
Відповідно до п. 1 ст. 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невідповідності на місці проведення розрахунків суми готівкових коштів сумі коштів, зазначеній у денному звіті реєстратора розрахункових операцій, більше ніж на 10 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, а в разі використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання:
100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше;
150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) -    за кожне наступне вчинене порушення.
Згідно ч. 20 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.
Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України  «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: надання послуг із зберігання пального іншим суб`єктам господарювання та/або реалізація пального іншим особам на підставі ліцензії на зберігання пального, отриманої відповідно до абзацу другого частини сорок першої статті 15 цього Закону, - 500 000 гривень.
Згідно п.п.212.1.15 п. 212.1, п.п. 212.3.4 п.   212.3 ст. 212 ПК   України особа (у тому числі юридична особа, що веде облік результатів діяльності за договором про спільну діяльність без створення юридичної особи), постійне представництво, які реалізують пальне або спирт етиловий.
За приписами п. 117.3 ст. 117 ПК   України здійснення суб`єктами господарювання операцій з реалізації пального або спирту етилового без реєстрації таких суб`єктів платниками акцизного податку у порядку, передбаченому цим Кодексом тягне за собою накладення штрафу на юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців у розмірі 100 відсотків вартості реалізованого пального або спирту етилового.
Відповідно до п.п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України акцизні склади, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізація пального, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі, а для скрапленого газу (пропану або суміші пропану з бутаном), інших газів, бутану, ізобутану за кодами згідно з   УКТ ЗЕД   2711 12 11 00, 2711 12 19 00, 2711 12 91 00, 2711 12 93 00, 2711 12 94 00, 2711 12 97 00, 2711 13 10 00, 2711 13 30 00, 2711 13 91 00, 2711 13 97 00, 2711 14 00 00, 2711 19 00 00, 2901 10 00 10 - також можуть бути обладнані пристроями для вимірювання рівня або відсотка пального у резервуарі (далі - рівнемір-лічильник) на кожному введеному в експлуатацію стаціонарному резервуарі, розташованому на акцизному складі.
Згідно п. 128-1.2 ст. 128 ПК України відсутність з вини платника податку реєстрації акцизних складів у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового платником податку - розпорядником акцизного складу - тягне за собою накладення штрафу в розмірі 1000000 гривень. Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке саме порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 2000000 гривень.
Відповідно до п. 12 підрозділу 5 розділу ХХ «Перехідних положень» ПК України розпорядники акцизних складів відповідно до вимог цього Кодексу зобов`язані обладнати акцизні склади витратомірами-лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками та зареєструвати їх в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі в такі строки:
акцизний склад, де розташовано резервуари, загальна місткість яких перевищує 20000 куб. метрів, - не пізніше 1 липня 2019 року;
акцизний склад, де розташовано резервуари, загальна місткість яких перевищує 1000 куб. метрів, але не перевищує 20000 куб. метрів, - не пізніше 1 жовтня 2019 року;
акцизний склад, де розташовано резервуари, загальна місткість яких не перевищує 1000 куб. метрів, - не пізніше 1 січня 2020 року.
Згідно п. 128.1 ст. 128 ПК України податковими правопорушеннями контролюючих органів є протиправні рішення, дії або бездіяльність контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, вчинення яких є підставою для відшкодування шкоди особі, чиї права порушені, відповідно до закону.
За змістом пп.230.1.3 п. 230.1 ст. 230 ПК України розпорядники акцизних складів зобов`язані на кожному акцизному складі щоденно (крім днів, в які акцизний склад не працює) формувати дані про фактичні залишки пального на початок та кінець звітної доби та про добові фактичні обсяги отриманого та реалізованого пального (далі у цьому розділі - обсяг обігу пального) у розрізі кодів товарних підкатегорій згідно з   УКТ ЗЕД   у літрах, приведених до температури 15° С.
Розпорядники акцизних складів, на акцизних складах яких здійснюється діяльність з переробки нафти, газового конденсату, природного газу та їх суміші, з очищення коксового газу, з метою вилучення цільових компонентів (сировини), що передбачає повний технологічний цикл їх переробки в готову продукцію (пальне), зобов`язані на кожному акцизному складі щоденно формувати дані лише про добовий фактичний обсяг реалізованого пального у розрізі кодів товарних підкатегорій згідно з   УКТ ЗЕД   у літрах, приведених до температури 15° С.
За змістом п. 21 підрозділу 5 розділу ХХ «Перехідних положень» ПК України електронні документи, передбачені підпунктом 230.1.3 пункту 230.1 статті 230 цього Кодексу, заповнюються відповідальною особою розпорядника акцизного складу на підставі показників витратомірів-лічильників, рівнемірів-лічильників або у мірах повної місткості та/або за допомогою рулетки та метроштока або переносного (портативного) рівнеміра-аналізатора, які мають позитивний результат повірки, проведеної відповідно до законодавства, до дати реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі витратомірів-лічильників та/або рівнемірів-лічильників, встановлених на відповідному акцизному складі, але не пізніше строків, визначених   пунктом 12   цього підрозділу.
Згідно п.п.5-7 Порядку ведення Єдиного державного реєстру витратомірів-лічильників і рівнемірів-лічильників рівня пального в резервуарі, передачі облікових даних з них електронними засобами зв`язку до контролюючих органів, затвердженого  Постановою Кабінету Міністрів України № 891 від 22.11.2017р.,  електронні документи для наповнення Реєстру, які формуються розпорядниками акцизних складів та надсилаються до Реєстру за кожним місцем розташування акцизного складу, містять:
1) інформацію про розпорядника акцизного складу (найменування, реєстраційні дані, реквізити документів, на підставі яких здійснюється експлуатація акцизного складу);
2) інформацію про всі наявні у розпорядника акцизного складу акцизні склади (адреса, правовстановлюючі документи на споруди та приміщення акцизного складу) з уніфікованим номером кожного акцизного складу, який автоматично присвоєно в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, з уніфікованою нумерацією кожного акцизного складу та всі резервуари (їх кількість, тип, ємність) з уніфікованою нумерацією кожного резервуара, розташовані на акцизних складах;
3) інформацію про акцизний склад з уніфікованим номером в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, розташовані на такому акцизному складі резервуари з уніфікованою нумерацією, про назви, моделі, серійні (ідентифікаційні) номери витратомірів, установлених у кожному місці відпуску пального шляхом наливу з акцизного складу, та назви, моделі, серійні (ідентифікаційні) номери рівнемірів, установлених на кожному введеному в експлуатацію стаціонарному резервуарі, розташованому на такому акцизному складі;
4) дату встановлення, заміни, опломбування, технічного обслуговування, ремонту, повірки, калібрування витратоміра, рівнеміра, резервуара, відомості щодо організацій та осіб, які проводили такі роботи;
5) зведені за добу підсумкові облікові дані щодо:
обсягів фактичних залишків пального на початок та кінець звітної доби та добового обсягу обігу пального за кожним кодом товарної підкатегорії згідно з   УКТЗЕД   у літрах, приведених до температури 15 °С, у розрізі всіх наявних у розпорядника акцизного складу акцизних складів з уніфікованою нумерацією - для усіх розпорядників акцизних складів, крім зазначених в абзаці третьому цього підпункту;
добового фактичного обсягу реалізованого пального у розрізі кодів товарних підкатегорій згідно з   УКТЗЕД   у літрах, приведених до температури 15 °С, - для розпорядників акцизних складів, на акцизних складах яких провадиться діяльність з переробки нафти, газового конденсату, природного газу та їх суміші, з метою вилучення цільових компонентів (сировини), що передбачає повний технологічний цикл їх переробки в готову підакцизну продукцію (пальне);
6) інформацію про осіб (прізвище, ім`я, по батькові, посада), які формують та надсилають електроні документи для наповнення Реєстру;
7) інформацію про коригування даних, зазначених у підпунктах 1-5 цього пункту, в електронних документах для наповнення Реєстру, надісланих до Реєстру (коригуючі електронні документи для наповнення Реєстру);
8) інформацію про такі ознаки акцизного складу:
акцизний склад, на якому провадиться діяльність з переробки нафти, газового конденсату, природного газу та їх суміші з метою вилучення цільових компонентів (сировини), що передбачає повний технологічний цикл їх переробки в готову підакцизну продукцію (пальне), обладнаний лише витратомірами в кожному місці відпуску готової підакцизної продукції (пального) шляхом наливу з такого акцизного складу;
акцизний склад, на якому здійснюється виключно зберігання та реалізація пального, що отримується та реалізується виключно у тарі виробника без зміни розфасовки, а також скрапленого газу природного, бензолу, метанолу, не обладнаний витратомірами та рівнемірами;
9) інформацію про обсяги залишків пального, що розташовані на акцизному складі в тарі, балонах, упаковці, про добовий обсяг реалізованого пального в тарі, балонах, упаковці;
10) інформацію про дні, в які акцизний склад не працює.
Згідно п.128-1.3 ст. 128-1 ПК України незабезпечення з вини розпорядника акцизного складу своєчасного подання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального або спирту етилового, -
тягне за собою накладення штрафу в розмірі 1000 гривень за кожний неподаний електронний документ.
Згідно п. 85.2 ст. 85 ПК платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
При цьому великий платник податків на запит контролюючого органу зобов`язаний також надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України   "Про електронні документи та електронний документообіг"   та   "Про електронні довірчі послуги"   копії таких документів, що створюються ним в електронній формі з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів, не пізніше двох робочих днів, наступних за днем отримання запиту.
Для платників податків, які відповідно до цього пункту зобов`язані надавати інформацію в електронному вигляді, загальний формат та порядок подачі такої інформації визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. У разі невстановлення електронного формату та порядку надання такої інформації платник податків звільняється від обов`язку подання її в електронній формі.
Для проведення електронної перевірки платник податків забезпечує подання до контролюючого органу засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України   "Про електронні документи та електронний документообіг"   та   "Про електронні довірчі послуги"   документів, які відповідно до цього Кодексу пов`язані з обчисленням та сплатою податків і зборів(якщо такі документи створюються таким платником податків в електронній формі та зберігаються на машинних носіях інформації). Загальний формат та порядок подання такої інформації встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Згідно п. 121.1 ст. 121 ПК України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених   статтею 44   цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень. Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке саме порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 2040 гривень.
Європейська Конвенція про захист  прав людини та основоположних  свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція)  , була ратифікована Законом України N 475/97-ВР  від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України  є частиною національного законодавства.
Згідно ч.1  ст.6 Конвенції  , кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. 
Згідно статті 1 Першого протоколу  до Конвенції , кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Отже, вищевказана норма  гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.
Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року ,суд  при вирішенні справи керується принципом верховенства права,  відповідно до якого зокрема людина,  її права  та  свободи визнаються    найвищими   цінностями   та   визначають   зміст   і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип  з  урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. 
Першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Колишній Король Греції та інші проти Греції" (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).
Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі "Скордіно проти Італії"(Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та  п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Щокін проти України" (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011року  ).
Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskalv. Poland), п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pincv. The Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelasv. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pincv. The Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashiv. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgov. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року, також Рішення у справі "Рисовський проти України" (Rysovskyy v. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, п.71).
Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення ЄСПЛ у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).
Адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а  довести наявність підстав для призначення податкових штрафів має саме податкове управління ( див  п. 110 рішення ЄСПЛ у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (заява №36985/97).
Суд не може не помітити вимогу підпункту 4.4.1 пункту 4.4 статті 4Закону України "Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21 грудня 2000 року( норма ідентична нормі , що міститься у п.п. 4.1.4. п.4.1. ст. 4 та п.56.21 ст.56ПК  ПК України ), який передбачав, що в разі, коли національне законодавство припускало неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків платників податків національні органи були зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для платника податків( див.п. 57.  Рішення ЄСПЛ по справі «Щокін проти України»  (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) від 14 жовтня 2010 року).
Відповідно до ч.3 ст. 180 КАС України якщо доданий до справи або наданий суду учасником справи для ознайомлення документ або інший доказ викликає обґрунтований сумнів у його достовірності, учасник справи може просити суд виключити його з числа доказів і вирішувати справу на підставі інших доказів або вимагати проведення експертизи.

(1)          Оцінка аргументів учасників справи і висновку суду першої інстанції

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.1-2 ст.308 КАС України, в редакції Закону на момент вчинення процесуальної дії).
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у    статті 2 КАС України    (в цьому випадку й далі - у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду і розгляду справи), встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені    Конституцією   та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Апеляційний суд зазначає, що у ФОП ОСОБА_1 наявна ліцензія на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) №   15020414202001035 від 19.03.2020р., видана Головним управлінням ДПС в Одеській області (темін дії ліцензії 19.03.2020р. до 19.03.2025р.). Адреса місця зберігання згідно ліцензії: АДРЕСА_1 , загальна місткість резервуарів, що використовуються для зберігання пального  становить 20 000 літрів (а.с. 56). 
Тобто, місткість резервуарів, які використовуються ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , становить 20 000 літрів, що дорівнює 20 куб.м.
Протягом календарного року ФОП ОСОБА_1 отримано пальне обсягом: 4644 л згідно товарно-транспортної накладної  на відпуск нафтопродуктів №231 від 29.06.2019р., 4025 л згідно товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів №71 від 15.03.2019р.
За результатами інвентаризації запасів станом на 13.04.2020р. загальний обсяг пального в резервуарах за адресою: АДРЕСА_2 , на підтвердження чого надано звіряльну відомість результатів інвентаризації запасів від 13.04.2020р. (а.с. 72).
Отже, з аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що належна ФОП ОСОБА_1 ємність за адресою АДРЕСА_1 , не є акцизним складом, та відповідно не підлягає реєстрації як акцизний склад, не підлягає обладнанню витратоміром-лічильником, а дані з такого витратоміра-лічильника не підлягають передачі до відповідного реєстру, відтак твердження відповідача про порушення позивачем вимог п.п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України, п.п.230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України та п. 12 підрозділу 5 розділу ХХ «Перехідних положень» ПК України , п. 230.1.3 п. 230.1 ст. 230 ПК України, п. 21 підрозділу 5 розділу ХХ «Перехідних положень» ПК України та п.п.5-7 Порядку ведення Єдиного державного реєстру витратомірів-лічильників і рівномірів-лічильників рівня пального в резервуарі, передачі облікових даних з них електронними засобами зв`язку до контролюючих органів, затвердженого  Постановою Кабінету Міністрів України № 891 від 22.11.2017р. є безпідставним.
Окрім того, під час розгляду справи позивач заперечував факт продажу ним 13.04.2020р. пального – бензину А-95 на суму 100 грн., посилаючись на те, що в цей час взагалі перебував у м. Одесі, наймані працівники у нього відсутні, а доручень або договорів з третіми особами  на реалізацію пального ФОП ОСОБА_1 на надавав/не укладав.
З пояснень позивача вбачається, що 13.04.2020 р. ОСОБА_1 знаходився у м. Одесі, продаж пального не здійснював. Так, позивачу стало відомо, що в день, коли його не було у м. Ізмаїлі, - 13.04.2020 р. ОСОБА_2 без його відома таємно викрав 5 л пального, в зв`язку з чим представник позивача звернувся до СВ Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області із повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України. На підтвердження зазначених обставин надано копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 05.05.2020р., повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, протоколів допиту свідка від 08.05.2020р., від 12.05.2020р., протоколу місця огляду від 15.05.2020р.,  постанови про закриття кримінального провадження (а.с. 73- 85).
Крім того, факт заволодіння іншою особою (гр. ОСОБА_2 ) паливом об`ємом 5 літрів, яке знаходилось за адресою: АДРЕСА_1 , встановлений постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09.07.2020р. у справі №   946/3376/20.
Так, постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09.07.2020   р. у справі № 946/3376/20 встановлено, що ОСОБА_2 зізнався у здійсненні крадіжки 5 літрів пального, що зберігалося за адресою:    АДРЕСА_1 , та пояснював свій вчинок потребою в отриманні грошових коштів.
Керуючись принципом офіційного з`ясування обставин справи, апеляційним судом в порядку ч.3 ст.180 КАС України, було запропоновано сторонам провести почеркознавчу експертизу відповідності підпису ОСОБА_1 на письмових поясненнях (а/с 106 ), який викликав сумнів у достовірності, але представники позивача та відповідача від проведення експертизи відмовились, та при цьому також не ставили питання щодо виключення вказаного документа з числа доказів.
За відсутності висновку експерта, апеляційний суд не має можливості встановити справжність підпису ОСОБА_1 на вищезазначеному документі, а тому з урахуванням презумпції дій платника податків, надає перевагу іншим наявним у матеріалах справи доказам, які не визивають сумніву та свідчать про відсутність позивача під час проведення перевірки у місці її проведення.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що ФОП ОСОБА_1 не здійснював реалізацію пального, а останнє використовувалось лише для власних потреб  за наявності відповідної ліцензії на право зберігання пального, то відсутня необхідність в отриманні ліцензії на реалізацію пального та реєстрація платником акцизного податку. 
Таким чином, твердження податкового органу щодо порушення позивачем п.1, п.2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», п.п.212.1.15 п. 212.1, п.п. 212.3.4 п. 212.3 ст. 212 ПК   України не доведені відповідачем та не знайшли підтвердження під час судового розгляду.
Отже, апеляційний суд, враховуючи принцип верховенства права, презумпції правомірності дій платника податку, практику ЄСПЛ та застосовуючи підхід тлумачення чинного законодавства , який є  найбільш сприятливим для платника податків, погоджується із висновком суду 1-ої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову , так як прийняття спірного повідомлення-рішення  становило  порушення вимог Конституції України та Податкового кодексу України, податковий  орган, який не довів обґрунтованість прийнятого повідомлення-рішення та  не дотримується своїх власних процедур - не повинен мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і апеляційним судом відхиляються за необґрунтованістю.

(2) Висновки апеляційного суду:

Судом 1-ої інстанції повно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладених у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, правильно застосовані та додержані норми матеріального та процесуального права, справу розглянуто повноважним складом суду, суд не приймав рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі, судове рішення прийнятне та підписано суддею, який зазначений у судовому рішенні.
Апеляційний суд доходить до висновку, щодо відсутності підстав для задоволення апеляційної скарги , та зміни чи скасування рішення суду 1-ої інстанції, а  також вважає, що відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.
Керуючись ст.8,19,55 Конституції України, ст. 6 та ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, ст. 3, 6, 7,180, 242, 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області – залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття ,та може бути, у разі відповідності  вимогам  ст.328 КАС України, оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду  протягом 30-ти днів  

Повне судове рішення складене та підписане 30 червня 2021 року.

Головуючий суддя 	 	Кравець О.О.	
Судді	    	Коваль М.П.    Зуєва Л.Є.