07 липня 2021 року
м. Київ
 
Справа № 910/12876/19
Провадження № 12-94гс20

ОКРЕМА ДУМКА 

суддів Великої Палати Верховного Суду Катеринчук  Л. Й., Прокопенка О. Б., Ткача І. В. стосовно додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року, ухваленої за наслідком розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Інновер Україна» (далі - ТОВ «Інновер Україна», відповідач) про ухвалення додаткової постанови у справі № 910/12876/19 за позовом Приватного акціонерного товариства «Видобувна компанія «Укрнафтобуріння» (далі - ПрАТ «Видобувна компанія «Укрнафтобуріння», позивач) до ТОВ «Інновер Україна» про стягнення 4 346 226, 28 грн.
 
Відповідно до частини третьої статті 34 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суддя, не згодний з рішенням, може письмово викласти свою окрему думку, про наявність якої повідомляються учасники справи без оголошення її змісту в судовому засіданні. 
Короткий виклад вимог заяви відповідача та обставин справи
1. У вересні 2019 року ПрАТ «Видобувна компанія «Укрнафтобуріння» звернулося до Господарського суду міста Києваз позовом до ТОВ «Інновер Україна», в якому просило суд стягнути з відповідача 4 346 226, 28 грн, у тому числі 2 193 860, 43 грн авансового платежу, 548 118, 01 грн пені, 534 749, 28 грн - 10% штрафу за порушення строків надання послуг на строк понад 10 днів, 1 069 498, 56 грн - 20% штрафу за порушення строків надання послуг на строк понад 30 днів.
2. Рішенням Господарського суду міста Києва від 29 січня 2020 року, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22 вересня 2020 року, позовні вимоги задоволено частково, стягнено з відповідача на користь позивача 548 118, 01 грн пені, 534 749, 28 грн - 10 % штрафу, 1 069 498, 56 грн - 20 % штрафу та 32 385, 49 грн судового збору, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
3. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 01 червня 2021 року касаційну скаргу відповідача задоволено частково, постанову Північного апеляційного господарського суду від 22 вересня 2020 року та рішення Господарського суду міста Києва від 29 січня 2020 року скасовано в частині задоволених позовних вимог, прийнято в цій частині нове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 120 318, 59 грн пені та 534 749, 28 грн - 20 % штрафу, у решті позовних вимог щодо стягнення пені та штрафу відмовлено, в іншій частині рішення та постанову залишено без змін, стягнено з позивача на користь відповідача 24 561, 02 грн судового збору, повернено відповідачу з Державного бюджету України надмірно сплачений судовий збір у розмірі 65 815, 80 грн за касаційний перегляд справи. Ухвалою про виправлення описки від 07 липня 2021 року виправлено допущену в резолютивній частині постанови описку про стягнення 24 561, 02 грн судового збору та зазначено про стягнення з позивача на користь відповідача 68 782, 13 грн судового збору за наслідком розподілу судових витрат зі сплати судового збору між сторонами.
4. 07 червня 2021 року представник відповідача - адвокат Бабій В. В. засобами поштового зв`язку подав до Великої Палати Верховного Суду (вх. № 126/0/253-21 від 08 червня 2021 року) заяву про ухвалення додаткової постанови щодо розподілу судових витрат в порядку статей 123, 126, 244 ГПК України та стягнення з позивача 140 134, 50 грн витрат на професійну правничу допомогу в цій справі.
4.1. Відповідач обґрунтовував тим, що на виконання умов договору про надання правової допомоги № 031/19-МҐ від 27 вересня 2019 року (далі - Договір), укладеного ТОВ «Інновер Україна» з Адвокатським об`єднанням «Моріс Ґруп» (далі - АО «Моріс Ґруп»), відповідач сплатив 165 000 грн за надання правової допомоги відповідно до протоколу наданих послуг, акта надання послуг та виставленого рахунку на оплату.
4.2. 01 грудня 2020 року, відповідно до вимог статті 124 ГПК України, ТОВ «Інновер Україна» подало до суду попередню заяву щодо судових витрат, які відповідач очікує понести у зв`язку із розглядом справи, та зазначило, що докази сплати ним судових витрат за розгляд справи будуть надані Верховному Суду протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення у цій справі.
4.3. Ураховуючи результат розгляду справи у Верховному Суді та умови Договору, відповідач з дотриманням строку, визначеного абзацом другим частини восьмої статті 129 ГПК України, подав до суду уточнену заяву з детальним розрахунком витрат та просив стягнути з позивача 140 134, 50 грн судових витрат пропорційно до задоволених вимог на користь відповідача.
4.4. Відповідач зазначив, що як додаток № 3 до Договору визначено замовлення на надання правової допомоги № 2 від 11 жовтня 2019 року (далі - замовлення № 2), відповідно до пункту 1 якого правовою допомогою, що надається, є представництво інтересів ТОВ «Інновер Україна» у Господарському суді міста Києва, Північному апеляційному господарському суді та Верховному Суді у справі № 910/12876/19. На виконання замовлення № 2 під час розгляду цієї справи в касаційному суді АО «Моріс Ґруп» надало відповідачу - ТОВ «Інновер Україна» ряд адвокатських послуг з обсягом витраченого часу на представництво інтересів клієнта у кількості 39 годин. 
4.5. 03 червня 2021 року АО «Моріс Ґруп» виставило ТОВ «Інновер Україна» акт надання послуг № 40 та рахунок на оплату № 44 на суму 165 000 грн, які у цей же день відповідач підписав та оплатив згідно з платіжним дорученням № 1722 від 03 червня 2021 року. Спірні кошти надійшли на рахунок АО «Моріс Ґруп», що підтверджується зведеною випискою станом на 03 червня 2021 року.
4.6. Відповідач, ураховуючи положення пункту 3 частини четвертої статті 129 ГПК України і результат розгляду цієї справи за наслідком її касаційного перегляду, доводив, що на його користь підлягають стягненню з позивача 84,93 % понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, що є пропорційним сумі позовних вимог в розмірі 3 691 158, 41 грн, у задоволенні якої відмовлено судами.
5. 25 червня 2021 року позивач надав до суду заперечення на заяву ТОВ «Інновер Україна» про ухвалення додаткової постанови про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, у якій просив відмовити у її задоволенні.
5.1. Позивач доводив, що заявлені відповідачем витрати на адвокатську допомогу підлягають зменшенню, бо їх розмір є завищеним в порівнянні з ринковими цінами в аналогічних справах, як і витрачений час на складання процесуальних документів; розрахунок судових витрат на правничу допомогу здійснено з урахуванням загальної суми позовних вимог, що є неспівмірним до предмета оскарження за касаційною скаргою; до юридичних послуг включено підготовку додаткових пояснень, які не є процесуальним документом та не могли вплинути на прийняте рішення, як і підготовка заяви про повернення судового збору та про ознайомлення з матеріалами справи; не обґрунтовано необхідність залучення двох кваліфікованих адвокатів на стадії розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду. 
5.2. Також позивач просив урахувати, що спір у цій справі був зумовлений порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань, відповідач не вживав дій з урегулювання спору та не намагався усунути допущені недоліки.
6. За наслідками розгляду заяви ТОВ «Інновер Україна» про ухвалення додаткової постанови у справі № 910/12876/19 щодо розподілу судових витрат Велика Палата Верховного Суду додатковою постановою від 07 липня 2021 року стягнула з позивача на користь відповідача 140 134, 50 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Суть окремої думки суддів Великої Палати Верховного Суду
7. Не погоджуючись частково з висновками додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року, вважаємо за необхідне звернути увагу на таке.
7.1. Касаційний суд дійшов висновку про те, що матеріали справи не містять клопотання позивача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (пункт 40 додаткової постанови). 
На наш погляд подання клопотання про зменшення розміру витрат на оплату послуг адвокатів відповідача вбачається за змістом мотивувальної частини заперечень позивача на заяву відповідача про розподіл витрат на правничу допомогу, які надійшли до касаційного суду 25 червня 2021 року, в якій позивач зазначав про необґрунтованість витрат відповідача щодо оплати за підготовку касаційної скарги (16 годин), підготовку додаткових пояснень (12 годин), зазначав про неспіврозмірність вартості таких послуг у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг у подібних справах, наводячи судову практику щодо задоволення вимог про стягнення адвокатських послуг Верховним Судом у подібних справах № 211/3113/16-ц, № 206/1293/19, № 910/12591/18, № 910/14257/19, що мало б наслідком відмову у стягненні таких витрат з позивача, а отже й зменшення загального розміру витрат за надання юридичної допомоги. 
Відтак касаційний суд не розглянув по суті поданої позивачем заяви від 25 червня 2021 року, а прийняв до уваги тільки її прохальну частину про відмову в цілому у задоволенні заяви відповідача про розподіл судових витрат за надання допомоги адвоката, не проаналізувавши доводів її мотивувальної частини про необґрунтованість та неспівмірність частини витрат відповідача на оплату правничої допомоги.
7.2. У цій справі відповідачу в суді касаційної інстанції була надана правова допомога АО «Моріс Ґруп» на підставі договору про надання правової допомоги № 031/19-МҐ від 27 вересня 2019 року, вартість якої визначалась виходячи із погодинної ставки працівників АО «Моріс Ґруп», наведеної у додатку № 1 до цього Договору, на основі фактично витраченого часу на надання правової допомоги клієнту, що мало б підтверджуватися протоколом наданих послуг (том 1, а. с. 144 - 150).
7.3. Пунктом 4.1 Договору сторони погодили, що загальна вартість договору визначається як сума вартості правової допомоги, наданої у відповідності до погоджених сторонами замовлень та підтверджується актами надання послуг, підписаними сторонами протягом строку дії Договору.
7.4. За змістом пункту 1.2 Договору вбачається, що детальний перелік правових послуг, що входять в правову допомогу і надаються клієнту, їх зміст, бажаний результат, кількісний та посадовий склад виконавців, прогнозована кількість годин надання правової допомоги, їх вартість та порядок оплати визначаються погодженими сторонами замовленнями на надання правової допомоги, які з моменту підписання сторонами або їх уповноваженими представниками стають невід`ємною частиною даного Договору.
7.5. Додатком № 3 до Договору АО «Моріс Ґруп» і відповідач - клієнт визначили замовлення на надання правової допомоги № 2 від 11 жовтня 2019 року, пунктом 1 якого погоджено зміст правової допомоги, що надається, а саме у формі представництва інтересів клієнта у Господарському суді міста Києва, Північному апеляційному господарському суді та Верховному Суді у справі № 910/12876/19 (том 1, а. с. 151 - 152).
Також додатком № 3 до Договору визначено вартість наданої правової допомоги та порядок розрахунків, осіб, уповноважених на приймання-передачу документів ( Савчук А. В. , Бабій В. В. ); погоджено, що кількісний і посадовий склад виконавців визначається АО «Моріс Ґруп» самостійно. Щодо вартості наданої правової допомоги та порядку розрахунків, передбачених в пункті 1 замовлення № 2, вказано, що вартість послуг визначається на підставі кількості часу, витраченого працівниками АО «Моріс Ґруп» на надання правової допомоги та розміру погодинної тарифної ставки відповідного працівника, зазначеної в додатку 1 до Договору, але не більше суми, визначеної за кожен з наступних етапів окремо: 
- еквіваленту 7 000 доларів США, який визначається в порядку, визначеному сторонами у пункті 4.2.2 Договору за представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції; 
- еквіваленту 5 000 доларів США, який визначається в порядку, визначеному сторонами у пункті 4.2.2 Договору за представництво інтересів клієнта в суді апеляційної інстанції; 
- еквіваленту 5 000 доларів США, який визначається в порядку, визначеному сторонами у пункті 4.2.2 Договору за представництво інтересів клієнта у суді касаційної інстанції. 
7.6. Отже, за умовами укладеного договору вбачається встановлення порядку окремого розрахунку за надані послуги в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, а також граничного розміру оплати послуг в касаційному суді на суму, що не перевищує 5 000 доларів США. 
7.7. За змістом Протоколу наданих послуг вбачається, що АО «Моріс Груп» в період з 01 жовтня 2020 року по 01 червня 2021 року надано відповідачу у цій справі адвокатські послуги із залученням двох адвокатів цього адвокатського об`єднання. Так, провідним адвокатом Бабієм В. В. витрачено сукупно 33,25 год. на вчинення дій, спрямованих на надання правової допомоги ТОВ «Інновер Україна», а зокрема:
- аналіз постанови Північного апеляційного господарського суду від 22 вересня 2020 року - 0,5 год.;
- підготовку касаційної скарги на постанову Північного апеляційного господарського суду від 22 вересня 2020 року - 16 год.;
- підготовку заяви в порядку абзацу другого частини восьмої статті 129 ГПК України - 0,25 год.;
- підготовку клопотання про ознайомлення з матеріалами справи - 0,25 год.;
- підготовку додаткових пояснень - 12 год.;
- представництво інтересів клієнта в судових засіданнях 03 грудня, 10 грудня, 17 грудня 2020 року та 01 червня 2021 року - 2 год.;
- підготовку до судових засідань 03 грудня, 10 грудня, 17 грудня 2020 року та 01 червня 2021 року - 2,25 год.
Партнером АО «Моріс Груп» Савчуком А. В. надано відповідачу правову допомогу у формі представництва його інтересів під час розгляду цієї справи Великою Палатою Верховного Суду у судовому засіданні 01 червня 2021 року та витрачено сукупно 5,75 год. на такі дії в порядку надання адвокатських послуг:
-       аналіз матеріалів судової справи - 3 год.;
-       підготовку до судового засідання 01 червня 2021 року - 2 год.;
-       представництво інтересів клієнта в судовому засіданні 01 червня 2021 року - 0,75 год.
7.8. Як надану відповідачу адвокатську послугу АО «Моріс Груп» зазначено «аналіз постанови Північного апеляційного господарського суду від 22 вересня 2020 року - 0,5 год», яка визначена відповідачем предметом касаційного оскарження за касаційною скаргою, підготовку якої здійснював провідний адвокат АО «Моріс Груп» Бабій В. В.
Вважаємо, що зазначення адвокатом, як окремо наданої адвокатської послуги, здійснення аналізу постанови суду апеляційної інстанції, яка була предметом касаційного оскарження в частині задоволених місцевим та апеляційним судами вимог, не відповідає критерію співмірності витрат на професійну правничу допомогу у цій справі, зважаючи на сукупно витрачений адвокатом час у 16 год. на підготовку касаційної скарги на таке судове рішення з оплатою вартості послуги в розмірі 1 840 доларів США, під час написання якої адвокатом здійснено фактичний аналіз постанови апеляційного суду.
Відтак при розподілі витрат відповідача на професійну правничу допомогу за розгляд справи Верховним Судом слід було зменшити заявлений відповідачем розмір таких витрат на визначену адвокатом суму оплати за здійснення аналізу оскаржуваної постанови апеляційного суду (0,5 год.) в розмірі 57,50 доларів США у гривневому еквіваленті.
7.9. Також у Протоколі наданих послуг АО «Моріс Груп» визначено оплату за здійснення партнером АО «Моріс Груп» - адвокатом Савчуком А. В. аналізу матеріалів судової справи з витратою часу 3 год. на суму 660 доларів США. Одночасно вбачається визначення відповідачу оплати за витрачений адвокатом Савчуком А. В. час на підготовку до судового засідання 01 червня 2021 року - 2 год. з вартістю цієї послуги в розмірі 440 доларів США.
З матеріалів справи вбачається, що адвокат Савчук А. В. надавав відповідачу правову допомогу у формі представництва інтересів клієнта під час розгляду його касаційної скарги на постанову апеляційного суду від 22 вересня 2020 року у цій справі у судовому засіданні Великої Палати Верховного Суду 01 червня 2021 року. 
Отже, вчинення адвокатом Савчуком А. В. дій щодо аналізу матеріалів судової справи упродовж 3 год. було спрямоване на його підготовку до судового засідання Великої Палати Верховного Суду, яке відбулося 01 червня 2021 року. 
На нашу думку, виокремлення адвокатом «аналізу матеріалів судової справи» як самостійного виду адвокатської послуги є необґрунтованим та охоплюється діями адвоката з «підготовки до судового засідання» у касаційному суді, а тому визначення оплати на суму 660 доларів США є неспівмірним із фактично наданим обсягом юридичної допомоги та має бути виключено із загальної вартості наданих відповідачу послуг правничої допомоги. 
7.10. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) від 23 січня 2014 року наголошено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). Вважаємо, що витрати відповідача за надання правової допомоги на загальну суму, еквівалентну 717, 50 доларів США, є необґрунтованими і неспівмірними з обсягом наданих йому послуг, а тому мають бути виключені із загальної суми вартості наданої йому правничої допомоги.
7.11. Відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятоюстатті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятоюстатті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. 
При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. 
Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку із наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
7.12. Принцип пропорційності - загальноправовий принцип, спрямований на забезпечення у правовому регулюваннірозумного балансуприватних і публічних інтересів, відповідно до якого цілі обмежень прав мають бути істотними, а засоби їх досягнення обґрунтованими і мінімально обтяжливими для осіб, чиї праваобмежуються; дозволяє досягти розумного співвідношення між цілями державного впливу та засобами їх досягнення
Принцип пропорційності являє собою загальний, універсальний принцип права, який вимагає співрозмірного обмеження прав та свобод людинидля досягнення публічних цілей.
Принцип пропорційності, який був закріплений в Угодах про утворення ЄС (зокрема, у статті 5 Договору про заснування Європейського співтовариства), а також закріплений в міжнародних нормативних актах, рішеннях Конституційного Суду України та Європейського суду з прав людини, орієнтує на те, що мета процесуальних дій має бути суспільно вагомою, для досягнення певної мети органи влади не можуть накладати на громадян зобов'язання, які перевищують установлені межі необхідності, а засіб досягнення суспільно вагомої мети має бути найменш обтяжливим для людини в конкретних умовах.
У Рішенні від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 (справа № 1-11/2012) Конституційний Суд України зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип пропорційності, який у сфері соціального захисту означає, зокрема, що заходи, передбачені в нормативно-правових актах, повинні спрямовуватися на досягнення легітимної мети та мають бути співмірними з нею.
7.13. У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (№ в ЄДРСР 87951334) Велика Палата Верховного Суду зробила такі висновки:
1)       при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21);
2)       розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу (пункти 28-29);
3)       саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (пункт 44).
7.14. Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
1)       має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2)       за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
Такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 126 ГПК України, так і відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 129 цього Кодексу.
Тобто критерії, визначені частиною четвертою статті 126 ГПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини четвертої статті 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною п`ятою статті 129 ГПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, незалежно від клопотання сторони про зменшення розміру судових витрат. Подібних правових висновків дійшла Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19. 
7.15. Не погоджуємося також з висновками касаційного суду згідно з пунктом 46 мотивувальної частини додаткової постанови про відсутність підстав для застосування частини дев`ятої статті 129 ГПК України.
Відповідно до частини дев`ятої статті 129 ГПК України суд може покласти на сторону, яка зловживає процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій такої сторони, судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
У запереченні на заяву від 25 червня 2021 року позивач зазначав про наявність підстав для застосування частини дев`ятої статті 129 ГПК України, оскільки спір щодо стягнення штрафних санкцій, які були частиною предмета спору в цій справі, виник внаслідок повного ігнорування відповідачем прийнятих на себе зобов`язань щодо їх оплати. Разом з тим позовні вимоги позивача були частково задоволені судами, що підтверджує неправомірність дій відповідача про повну відмову у виконанні зобов`язань за договором та неправильність його дій як сторони договору при намаганнях позивача врегулювати спір в досудовому порядку (відповіді на претензії позивача відповідачем не надавалися). 
Вважаємо, що встановлення обставин часткового задоволення позовних вимог та ігнорування відповідачем можливостей досудового врегулювання спору з ненаданням відповіді на претензію позивача може бути підставою для застосування частини дев`ятої статті 129 ГПК України та часткового покладення на відповідача витрат з оплати правничої допомоги незалежно від результатів вирішення спору. 
У даному випадку вважаємо за можливе покласти на позивача половину тих витрат, які є обґрунтованими, співмірними та пропорційними щодо суми вимог, оспорених відповідачем в судах апеляційної та касаційної інстанцій, за наслідком розгляду яких касаційний суд прийняв нове рішення.
7.16. За змістом касаційної скарги ТОВ «Інновер Україна» вбачається, що предметом касаційного та апеляційного оскарження визначено постанову Північного апеляційного господарського суду від 22 вересня 2020 року та рішення Господарського суду міста Києва від 29 січня 2020 року в частині задоволення позовних вимог на суму 2 152 365, 85 грн штрафних санкцій. В решті позовних вимог, у стягненні яких місцевим судом відмовлено, спору у касаційному суді не було.
7.17. Отже, при розподілі судових витрат у цій справі за наслідком її касаційного (апеляційного) перегляду, в тому числі витрат на професійну правничу допомогу, суду слід було виходити із спірної суми позовних вимог, стягнення якої було предметом касаційного (апеляційного) розгляду, оскільки саме з цих вимог відповідач сплачував судовий збір та саме цей розмір задоволених вимог приймався до уваги касаційним судом при визначенні пропорційності в розподілі витрат сплаченого судового збору між сторонами за розгляд справи у касаційному суді, зокрема, при винесенні постанови від 01 червня 2021 року (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 07 липня 2021 року).
Так, за наслідком розгляду касаційної скарги відповідача Великою Палатою Верховного Суду ухвалено постанову від 01 червня 2021 року, якою оскаржувані судові рішення скасовано в частині задоволення позовних вимог на суму 2 152 365, 85 грн штрафних санкцій та прийнято в цій частині нове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 120 318, 59 грн пені та 534 749, 28 грн - 20 % штрафу. Тобто касаційним судом прийнято власне рішення в частині задоволення позовних вимог на суму 655 067, 87 грн штрафних санкцій від загальної суми спірних вимог 2 152 365, 85 грн, що становить 30,43 % від цих вимог. 
У решті позовних вимог на суму 2 193 860, 43 грн питання розподілу витрат за надання послуг адвоката може вирішуватися судом першої інстанції, рішення якого в частині відмови у задоволенні позову не оскаржувалося.
7.18. Відтак відповідач за результатом розгляду спірних вимог на стадії касаційного перегляду отримав задоволення своїх заперечень у пропорційному співвідношенні 69,57 % до заявлених та оспорюваних ним вимог в касаційному суді, щодо яких і було прийнято нове рішення. 
Отже, при розподілі витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції слід виходити з такої ж пропорційності можливої компенсації відповідачу понесених ним витрат за надання правничої допомоги (69,57 %), зменшивши її наполовину відповідно до висновків пункту 7.15 мотивування окремої думки про наявність підстав для застосування касаційним судом частини дев`ятої статті 129 ГПК України та часткового покладення на відповідача витрат з оплати ним правничої допомоги незалежно від результатів вирішення спору.
7.19. З огляду на зазначене за наслідком розгляду заяви відповідача про ухвалення додаткової постанови у справі № 910/12876/19 слід було стягнути з позивача на користь відповідача 50 177, 80 грн компенсації витрат на професійну правничу допомогу адвоката, розрахованих судом за таким алгоритмом:
1). (33,25 год. - 0,5 год.) * 115 доларів США + (5,75 год. - 3 год.) * 220 доларів США = 4 371, 25 доларів США, що еквівалентно за курсом 1 долара США до гривні станом на 03 червня 2021 року - 120 209, 38 грн (4 371, 25 доларів США * 27, 5), які на нашу думку є обґрунтованими в контексті обґрунтованості обсягу виконаних адвокатами робіт;
2). 120 209, 38 грн * 20 % ПДВ = 24 041, 88 грн;
3). 120 209, 38 грн + 24 041, 88 грн ПДВ = 144 251, 26 грн (вартість послуг з правничої допомоги з урахуванням суми ПДВ, яка повинна прийматися для подальшого розрахунку при їх пропорційному розподілі);
4) 144 251, 26 грн * 69,57 % = 100 355, 60 грн (пропорція вартості послуг з правничої допомоги, виходячи з отриманого відповідачем задоволення його заперечень у співвідношенні 69,57 % від загальної суми оспорених в касаційному (апеляційному) порядку вимог);
5). 100 355, 60 грн : 2 = 50 177, 80 грн (сума можливого розподілу витрат на правничу допомогу із застосуванням частини дев`ятої статті 129 ГПК України щодо зменшення розміру витрат з урахуванням судом неправомірної поведінки відповідача щодо повного невиконання прийнятих на себе зобов`язань за договором).
7.20. Наведення цього розрахунку не вимагається для викладення суддями власної позиції щодо застосування положень статей 126, 129 ГПК України в окремій думці. Однак ми дійшли висновків про можливість такого обґрунтування з метою демонстрації можливого розрахунку судами розміру сум відшкодування витрат на правничу допомогу за подібним алгоритмом у випадках, якщо суд дійде висновку про можливість застосування зазначених процесуальних норм та часткове зменшення розміру відшкодування витрат на правничу допомогу.
Вважаємо, що таке додаткове рішення в повній мірі відповідало б критеріямобґрунтованості, розумності та співмірності витрат відповідача на професійну правничу допомогу у цій справі відповідно до ціни позову, з урахуванням обсягу обґрунтованих послуг з правничої допомоги, пропорційності задоволених вимог, а також встановлених судами обставин часткового неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань, доведення ним спору до судового розгляду.
 
Судді Великої Палати 
Верховного Суду                                                                     Л. Й. Катеринчук
О. Б. Прокопенко
І. В. Ткач