П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

21 вересня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 540/2258/21	

 	Головуючий в 1 інстанції: Попов В.Ф.                                Дата і місце ухвалення: 04.06.2021р., м. Херсон                                    	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого  –   Ступакової І.Г.
суддів             –    Бітова А.І.
–          Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування арешту накладеного на майно,- 

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування арешту, накладеного відділом державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції на майно позивача у межах виконавчого провадження №25686788 на підставі постанови про накладення арешту б/н від 18.07.2011р.
Позов обґрунтовував тим, що у 2011-2012 роках в провадженні відділу ДВС Дніпровського районного управління юстиції перебувало виконавче провадження №25686788 з примусового виконання вимоги про сплату боргу №1426-У, виданої 23.02.2011р. ПФУ у Дніпровському районі. В рамках вказаного виконавчого провадження державним виконавцем 18.07.2011р. прийнято постанову про накладення арешту на майно боржника. Постановою державного виконавця  від 27.01.2012р.  виконавче провадження завершено, а виконавчий лист повернуто стягувачу  на підставі ч.9 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Однак, незважаючи на відсутність жодного діючого виконавчого провадження, у якому ОСОБА_1 являється боржником, накладений постановою від 18.07.2011р. арешт не знято. При зверненні з приводу зняття арешту до відповідача останній листом від  07.05.2021р. повідомив, що при завершенні виконавчого провадження підстави для зняття арешту з майна боржника у державного виконавця були відсутні. Рекомендовано з метою вирішенні цього питання звернутися до суду для отримання рішення про зняття арешту.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року позов задоволено. 
Скасовано арешт нерухомого майна ОСОБА_1 , накладений ВДВС Дніпровського РУЮ у межах виконавчого провадження №25686788 на підставі постанови про накладення арешту б/н від 18.07.2011р.
Зобов`язано Дніпровський районний відділ ДВС у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) внести відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо зняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 , накладеного ВДВС Дніпровського РУЮ у межах виконавчого провадження №25686788 на підставі постанови про накладення арешту б/н від 18.07.2011р.
Стягнуто з Дніпровського районного відділу ДВС у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 908,00 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)  подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 04.06.2021р. з прийняттям нового судового рішення – про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що постановою державного виконавця від 27.01.2012р. виконавчий документ - вимогу про сплату боргу №1426-У, видану 23.02.2011р. ПФУ у Дніпровському районі, повернено стягувачу без виконання. При завершенні виконавчого провадження у державного виконавця були відсутні підстави  для зняття арешту з майна боржника. Станом на 29.06.2021р. до відділу ДВС від стягувача ПФУ у Дніпровському районі не надходили  листи про погашення боргу ОСОБА_1  та відсутні будь-які квитанції про сплату боргу. У зв`язку з цим, апелянт стверджує про відсутність підстав для скасування арешту нерухомого майна ОСОБА_1 , накладеного ВДВС Дніпровського РУЮ у межах виконавчого провадження №25686788 на підставі постанови про накладення арешту б/н від 18.07.2011р. 
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відділом ДВС Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні постановою про накладення арешту б/н від 18.07.2011р. накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження 11421679.
12.04.2021р. ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного відділу ДВС у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)  із заявою про зняття арешту з його нерухомого майна.
Листом від 07.05.2021р. №31377 Дніпровський районний відділ ДВС у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомив ОСОБА_1 , що за інформацією Автоматизованої системи виконавчих проваджень на виконанні у відділі перебували виконавче провадження №25686788 з примусового виконання вимоги про сплату боргу №1426-У, виданої 23.02.2011р. ПФУ у Дніпровському районі, у якому ОСОБА_1 являвся боржником. Постановою державного виконавця від 27.01.2012р. виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі частини 9 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999р., виконавче провадження завершено. При завершенні виконавчого провадження підстави для зняття арешту з майна боржника у державного виконавця були відсутні. 
Також, зазначено, що вищевказане виконавче провадження знищено у зв`язку із закінченням трирічного строку зберігання виконавчих проваджень. Роз`яснено ОСОБА_1 що відповідно до вимог частини 4 пункту 9 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», арешт може бути знятий за рішенням суду.
Зазначене стало підставою для звернення ОСОБА_1 з даним позовом до суду.
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що дійсно державний виконавець позбавлений права на зняття арешту з майна у випадку відсутності виконавчого провадження. При цьому, оскільки відповідачем не надано доказів правомірності існування арешту, накладеного ВДВС Дніпровського РУЮ на нерухоме майно позивача у межах виконавчого провадження №25686788 на підставі постанови про накладення арешту б/н від 18.07.2011р., а наявність в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про цей арешт перешкоджає позивачу розпоряджатись своїм правом власності, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом скасування арешту та зобов`язання відповідача внести відомості до Реєстру щодо зняття арешту з нерухомого майна позивача.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999р. (у редакції, що діяла на момент накладення арешту) (далі - Закон №606-XIV), передбачено, що виконавче   провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).
Згідно п.5 ч.3 ст.11 Закону №606-XIV, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.
Пунктом 9 частини 1 статті 47 Закону №606-XIV передбачалося, що виконавчий документ,  на підставі якого відкрито виконавче провадження,  за  яким  виконання  не  здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна   встановлена   законом   заборона  щодо  звернення стягнення на майно чи кошти боржника,  якщо у нього відсутнє  інше майно  чи кошти,  на які можливо звернути стягнення,  а також щодо проведення інших виконавчих дій  стосовно  боржника,  що  виключає можливість виконання відповідного рішення.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.50 Закону №606-XIV у разі закінчення виконавчого   провадження   (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та   проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який   його   видав,   арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться   інші   дії,   необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.
Відповідно до ч.1 ст.30 Закону №606-XIV державний  виконавець  провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому  цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого  провадження  -  згідно  із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого  документа  стягувачу  -   згідно   із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого  документа  до  суду  чи іншого органу (посадовій особі),  який його видав,  - згідно із статтею 48 цього Закону.
Отже, судова колегія приходить до висновку, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.
Однак, нормами Закону №606-XIV передбачено зняття арешту, накладеного на майно боржника, у випадку повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який   його   видав.
У спірних правовідносинах постановою державного виконавця від 27.01.2012р. виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі частини 9 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999р.
А відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що державний виконавець відділу ДВС Дніпровського районного управління юстиції позбавлений був права на зняття арешту з майна одночасно з прийняттям постанови від 27.01.2012р. про повернення виконавчого документу стягувачу.
Частиною 4 статті 59 чинного Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII визначено перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме:
1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;
2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;
3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;
4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;
5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;
6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;
7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;
8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;
9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.
Відповідно до ч.5 ст.59 Закону №1404-VIII у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Таким чином, судове рішенням про зняття арешту з майна боржника, що набрало законної сили, є самостійною підставою зняття арешту з такого майна постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. 
Положеннями ст.41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Також, за ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Станом на час судового розгляду цієї справи арешт, накладений на майно позивача, не знятий, продовжує існувати й заборона відчуження нерухомого майна. При цьому, як вже встановлено судом, на виконанні у відповідача відсутні відкриті виконавчі провадження, в межах яких можливе звернення стягнення на майно позивача.
Відтак, наведені обставини свідчать, по-перше, про відсутність правових підстав зберігати накладений арешт на майно позивача, по-друге, існування арешту майна позивача при визнанні відповідачем факту завершення всіх виконавчих проваджень відносно позивача порушує саму мету застосування відповідної процедури. Так, наразі механізм забезпечення виконання рішення існує, проте провадження, в рамках якого його було застосовано, завершено.
На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту прав ОСОБА_1 є скасування арешту нерухомого майна позивача, накладеного ВДВС Дніпровського РУЮ у межах виконавчого провадження №25686788 на підставі постанови про накладення арешту б/н від 18.07.2011р. та зобов`язання Дніпровський районний відділ ДВС у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) внести відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо зняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 , накладеного ВДВС Дніпровського РУЮ у межах виконавчого провадження №25686788 на підставі постанови про накладення арешту б/н від 18.07.2011р.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги відповідача та скасування рішення суду першої інстанції від 04 червня 2021 року колегія суддів не вбачає.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5  ст.328 КАС України,  в касаційному порядку оскарженню не підлягають. 
Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -          
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) залишити без задоволення, рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 328 КАС України.
Повний текст судового рішення виготовлений 21 вересня 2021 року.

Головуючий:                                                                                                                     І.Г. Ступакова

Судді:                                                                                                                                А.І. Бітов

                                                                                                                                        О.В. Лук`янчук