08.07.21
22-ц/812/1337/21
Провадження № 22-ц/812/1337/21         Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О. 

                                       

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 липня 2021 року                                             м. Миколаїв
                                                                                  справа № 469/1064/20
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
       головуючого Данилової О.О.,
       суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О., 
       із секретарем Горенко Ю.В.
переглянувши в апеляційному порядку цивільну справу за позовом
ОСОБА_1  
до акціонерного товариства «Сбербанк», Департаменту Державної виконавчої служби, 
(треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «КОО», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бочкарьова А.В., приватний нотаріус Березанського районного нотаріального округу Миколаївської області Мартинюк П.М.)
про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, визнання недійсними та скасування акту про реалізацію предмета іпотеки та правовстановлюючого документа
за апеляційною скаргою 
представника ОСОБА_1 - адвоката Мотельчук Юлії Ігорівни
на ухвалу Березанського районного суду Миколаївської області, постановлену 4 червня 2021 року суддею Гапоненко Н.О. в приміщенні цього ж суду (дата складання повної ухвали не зазначена),
У С Т А Н О В И В:
У грудні 2020 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника, звернувся до Березанського районного суду Миколаївської області з позовом до АТ «Сбербанк», Департаменту Державної виконавчої служби, в якому просив: 
-визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 3 березня 2012 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В., зареєстрований в реєстрі за №566, яким в рахунок погашення частини його заборгованості за кредитним договором № 04-В/08/19/ФО/П від 3 квітня 2008 року було звернуте стягнення в розмірі 2 119 513,20 доларів США на нежитлову будівлю - котедж №6, дільниця №22, та земельну ділянку (кадастровий номер 4820982200:09:000:0524) площею 0,15 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ТОВ «КОО»; 
-визнати недійсним та скасувати акт про реалізацію предмета іпотеки №32355655 від 30 травня 2018 року у виконавчому провадженні №32355655; 
-визнати недійсним та скасувати свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, видане АТ «Сбербанк» 16 червня 2020 року приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Мартинюком П.М., зареєстроване в реєстрі за №191; 
-припинити право власності АТ « Сбербанк» на вищезазначену нежитлову будівлю, яке зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №36902543.
Позивач зазначав, що на підставі оспорюваного виконавчого напису та реалізації предмета іпотеки, ТОВ «КОО» набуло права кредитора за кредитним договором щодо нього. При цьому він, ОСОБА_1 , не згоден з визначеним розміром заборгованості та вважає, що грошові зобов`язання у виконавчому написі не є безспірними, а їх розмір визначений з порушенням норм матеріального права. 
Ухвалою Березанського районного суду Миколаївської від 4 червня 2021 року у відкритті провадження відмовлено за пунктом 1 частини 1 статті 18 ЦПК у зв`язку з тим, що у спірних правовідносинах позивач діяв як фізична особа-підприємець, спори за участю яких розглядають господарські суди, а тому заява не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діючи через свого представника просив ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Апелянт зазначав, що в спірних кредитних правовідносинах він діяв як фізична особа, а кредит надавався для забезпечення його власних споживчих потреб. У своїх висновках щодо підсудності спору апелянт посилався на позицію Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №922/2972/17.
Правом відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.
Апеляційний розгляд справи проведено за участю представника позивача – адвоката Мотельчук Ю.І. та представника Департаменту ДВС – Корінної В.А. 
Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі за пунктом 1 частини 1 статті 18 ЦПК, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний позивачем виконавчий напис нотаріуса вчинений щодо кредитної заборгованості ОСОБА_1 , який має статус підприємця, за договором про відкриття кредитної лінії №04-В/08/19/ФО\П від 3 квітня 2008 року, на підставі якого укладено договір іпотеки з ТОВ «КОО» про передачу в іпотеку майна, зазначеного у виконавчому написі. На підставі цих обставин суд дійшов висновку, що спір виник між фізичною особою-підприємцем з приводу правочину, укладеного між юридичними особами, що зумовлює його розгляд господарським судом за правилами предметної та суб`єктної юрисдикції. 
Проте не з усіма висновками суду можна погодитись.
Так, відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних і земельних правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
 За правилами частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК) право на звернення до господарського суду мають фізичні особи-підприємці за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду.
Статтею 20 ГПК визначено перелік справ, що відносяться до юрисдикції господарських судів, в тому числі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (пункт 1 частини 1).
Під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва – підприємцями (стаття 3 Господарського кодексу України, далі – ГК).
Наведене свідчить про те, що однім із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції є наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.
 Наявність у фізичної особи статусу суб`єкта господарювання не означає, що усі правовідносини з її участю є господарськими. Так, неодмінними ознаками господарської діяльності є сфера суспільного виробництва з метою задоволення не власних потреб виробника, а інших осіб, поєднання приватного інтересу, наприклад, в одержанні прибутку та публічних інтересів суспільства в особі широкого кола споживачів. 
Таку правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №922/2972/17.
Судом першої інстанції встановлено, що предметом оскарження є виконавчий напис нотаріуса, вчинений  3 березня 2012 року щодо кредитної заборгованості ОСОБА_1 , який має статус приватного підприємця, за кредитним договором про відкриття кредитної лінії № 04-В/08/19/ФО/П від 3 квітня 2008 року. За змістом виконавчого напису стягнення кредитної заборгованості ОСОБА_1 звернуте на нерухоме майно (будівлю та земельну ділянку) ТОВ «КОО», як майнового поручителя, на підставі договору іпотеки, укладеного між банком та товариством 23 січня 2009 року.
Оскільки позивачем оскаржується не порядок вчинення нотаріусом виконавчого напису, а й розмір кредитної заборгованості, учасниками спору у такій справі є сам позивач, нотаріус, майновий поручитель та кредитор.
За таких обставин для встановлення факту виникнення спірних правовідносин у сфері господарської діяльності суду, насамперед, необхідно встановити, що кредит отримано ОСОБА_1 з метою здійснення господарської діяльності або кошти витрачені на реалізацію господарської компетенції у сфері суспільного виробництва.
Проте, матеріали справи не містять відомостей про те, що кредитні кошти ОСОБА_1 отримав як підприємець для здійснення відповідної господарської діяльності.
Крім того, має бути дана належна оцінка і процесуальному статусу майнового поручителя та кредитора, що також може вплинути на суб`єктну юрисдикцію справи.
Отже, мотивуючи свої висновку про наявність перешкоди для відкриття провадження у справі тим фактом, що позивач має статус фізичної особи-підприємця, суд передчасно та без достатніх правових підстав застосував правила пункту 1 частини 1 статті 19 ЦПК. 
Тому судове рішення підлягає скасуванню з направленням матеріалів позовної заяви до того ж суду для повторного вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Керуючись статтями 374, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Березанського районного суду Миколаївської області від 4 червня 2021 року скасувати, а матеріали позовної заяви ОСОБА_1 направити до того ж суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі відповідно до вимог статей 185,187 ЦПК України.
Постанова набирає законної сили з дня  прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання  повного судового рішення.

Головуючий                                        О.О.Данилова

Судді:                                                В.В.Коломієць 

Н.О.Шаманська

-------------------------------
повну постанову складено 9 липня 2021 року