Справа № 161/5502/21  Провадження №33/802/546/21 	Головуючий у 1 інстанції:Кихтюк Р. М. 	
Категорія:ч.1 ст.130 КУпАП 	Доповідач: Подолюк  В. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2021 року                                                                 місто Луцьк

       Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Подолюк В.А.. за участю Михальця О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1  на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 червня 2021 року,
ВСТАНОВИВ:
Вказаною постановою судді ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. В дохід держави із ОСОБА_1 стягнуто 454 грн. судового збору.
Так, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 21 березня 2021 року об 19 год. 40 хв. на вул.Незалежності, що в с.Садів Луцького району Волинської області, керував автомобілем марки «ЗАЗ 110307», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя), і відмовився у встановленому законом порядку від проходження огляду на стан сп`яніння в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України та відповідно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
У поданій апеляційній скарзі  ОСОБА_1  вважає вищевказану постанову судді незаконною, оскільки справу розглянуто однобоко без врахування стандарту ЄСПЛ. Вказує про те, що суд розглядаючи обставини справи із застосуванням спрощеного порядку не дотримався вимог ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ". Вважає, що висновки суду є несумісними із фактичними обставинами справи. Місцевий суд розглядаючи справу залишив поза увагою його пояснення і доводи про те, що він випив лише 50 грамів кон"яку, їхав лише 200 метрів до будинку в сільській місцевості та жодної небезпеки для руху не створював. Відмовився від огляду, оскільки було соромно, що на протязі шести років керував автомобілем, і тут така прикрість. Крім того, судом було проігноровано вимоги ч.2 ст.33 КУпАП, не прийнято до уваги характер вчиненого діяння, а саме - випадок стався в сільській місцевості, де руху транспорту майже немає, небезпеки для руху не створював, на вимогу працівників поліції відразу ж зупинився, шкідливих наслідків не відбулось, пояснення надавав правдиві, не вчинив дій по уникненню відповідальності. Зазначає також про те, що не розглядались судом і пом`якшуючі відповідальність обставини, а саме те, що він протягом шести років не притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України, щиро розкаявся у вчиненому, який відбувся не умисно, а підданням виниклої спокуси. Не спростовані судом також його пояснення про те, що посвідчення водія є єдиним джерелом його доходу. Посилаючись на такі обставини, просить оскаржувану постанову скасувати та постановити нову, якою закрити провадження у справі за закінченням строків накладення адміністративного стягнення.
Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який скаргу підтримав із наведених у ній підстав, приходжу до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.
За положеннями статтей 245, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Разом з тим, Пленум Верховного Суду України в абз.3, 5 п.24 своєї постанови №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Судом вжито всіх заходів, передбачених КУпАП для з`ясування питання, зокрема про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому вищевказаний висновок суду є правильним і повністю відповідає вимогам ст.280 КУпАП.
ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, об`єктивна сторона якого, відповідно до диспозиції цієї норми закону, полягає у керуванні особою (водієм) транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, або діях особи, яка керує транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, спрямованих на ухилення від проходження у встановленому законом порядку огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння. 
Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
При цьому, за положеннями ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
       Факт вчинення ОСОБА_1 згаданого адміністративного правопорушення, за обставин зазначених в оскаржуваній постанові судді, підтверджуються зібраними у справі і належним чином дослідженими місцевим судом доказами.         Так, його вина у вчиненні цього адміністративного проступку повністю доводиться: 
       - протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №385997 від 21.03.2021 року, за змістом якого ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження огляду на стан такого сп`яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків. Протокол підписаний ОСОБА_1 , в якому він зазначив, що провину визнає повністю;
       - письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з яких вбачається, що вони були присутніми при складенні адміністративних матеріалів щодо ОСОБА_1 , який відмовився від проходження огляду на виявлення наявності чи відсутності стану сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу "Драгер" на місці зупинки транспортного засобу та в медичній установі;
       - актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого ОСОБА_1 від проходження огляду відмовився в присутності двох свідків;
       - відеозаписом з боді-камери працівника поліції, на якому зафіксовано події, викладені у протоколі.
       Крім того, допитаний в апеляційному суді ОСОБА_1 не заперечував обставин, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, складеному щодо нього.
       Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності вважаю, що винність  ОСОБА_1  у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КУпАП, які містяться в матеріалах справи. 
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме - керуванні транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та ухиленні від проходження у встановленому законом порядку огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння, оскаржувана постанова судді є законною та мотивованою. 
Твердження апелянта про те, що судом не було враховано характер вчиненого діяння на увагу суду не заслуговує, оскільки спростовується оскаржуваною постановою, де суд першої інстанції врахував як характер так і ступінь небезпеки вчиненого правопорушення, і правильно зазначив про те, що воно відноситься до категорії підвищеної суспільної небезпечності. Враховано судом було також особу порушника та ступінь його вини.
Водночас, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що за положеннями ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником так і іншими особами.
Вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та відповідно несе підвищену небезпеку, як для самого водія, так і для його пасажирів та інших учасників дорожнього руху.
Суд апеляційної інстанції вважає, що наведені в апеляційній скарзі та в ході розгляду справи обставини, а саме - керування транспортним засобом в сільській місцевості, повне визнання вини та щире каяття, вперше притягнення до адміністративної відповідальності, не можуть жодним чином слугувати підставами для звільнення ОСОБА_1 від відповідальності.
Щодо законності судового рішення в частині накладення адміністративного стягнення, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Так, відповідно до ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Санкцією ч.1 ст.130 КУпАП для водіїв передбачено єдиний та безальтернативний вид стягнення, - такий як штраф в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Апеляційний суд вважає, що дані вимоги Закону суддею першої інстанції при призначенні адміністративного стягнення ОСОБА_1 були дотримані в повному обсязі, оскільки застосоване щодо нього стягнення відповідає санкції, інкримінованого йому правопорушення і фактично є єдиним та безальтернативним видом стягнення.
При накладенні адміністративного стягнення суд першої інстанції відповідно до вимог ст.33 КУпАП врахував характер вчиненого проступку, дані про особу порушника, ступінь його вини, конкретні обставини справи та обґрунтовано визначив безальтернативне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП. 
Крім того, є такими, що не будуються на положеннях ч.2 ст.38 КУпАП вимоги апелянта про закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, оскільки, як вбачається з матеріалів справи правопорушення ОСОБА_1 вчинене 21.03.2021 року, а стягнення на нього накладене 10.06.2021 року.
Таким чином, усі доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду справи щодо незаконності судового рішення жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, оскільки судом було правильно застосовано норми матеріального права та не порушено норм процесуального права.
       Законних підстав для скасування оскаржуваного судового рішення та закриття провадження у справі з мотивів яких просить апелянт, апеляційний суд не вбачає.
А тому, постанова судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.06.2021 року підлягає залишенню без змін.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1  залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 червня 2021 року щодо нього, - без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського
апеляційного суду                                                        В.А. Подолюк