УХВАЛА

21 липня 2021 року 
м. Київ
справа № 480/1117/20
адміністративне провадження № К/9901/24467/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Мацедонської В.Е., 
суддів - Данилевич Н.А., Шевцової  Н.В., 
перевіривши касаційну скаргу виконавчого комітету Сумської міської ради
на рішення  Сумського окружного адміністративного суду  від 19 листопада 2020 року 
та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2021 року 
у справі №480/1117/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сумського міського голови Лисенка Олександра Миколайовича,    виконавчого комітету Сумської міської ради, третя особа - незалежна професійна спілка Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради про скасування розпорядження, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити дії та стягнення середнього заробітку,-
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Сумського міського голови Лисенка Олександра Миколайовича,    виконавчого комітету Сумської міської ради, третя особа - незалежна професійна спілка Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради, в якому просив:
- скасувати розпорядження Сумського міського голови від 27.01.2020 року №46-к "Про звільнення ОСОБА_1 ";
- поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу з питань надзвичайних ситуацій та цивільного стану населення Сумської міської ради з 28 січня 2020 року;
- зобов`язати виконавчий комітет Сумської міської ради виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за січень 2020 року;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з виконавчого комітету Сумської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28 січня 2020 року по дату винесення судом рішення у справі;
- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу з питань надзвичайних ситуацій та цивільного стану населення Сумської міської ради;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з виконавчого комітету Сумської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах одного місяця в розмірі 21 655,41 грн.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду  від 19 листопада 2020 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано розпорядження Сумського міського голови від 27.01.2020 року №46-к "Про звільнення ОСОБА_1 ".
Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Сумської міської ради з 28 січня 2020 року.
Стягнуто з виконавчого комітету Сумської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 151736 грн.90 коп. (сто п`ятдесят одна тисяча сімсот тридцять шість грн. 90 коп.)
Зобов`язано виконавчий комітет Сумської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за січень 2020 року по день прийняття розпорядження Сумського міського голови від 27.01.2020 №46-к "Про звільнення ОСОБА_1 "
Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 14803 грн.60 коп. (чотирнадцять тисяч вісімсот три грн. 60 коп.). У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2021 року рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року по справі № 480/1117/20  скасовано в частині стягнення з виконавчого комітету Сумської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 24 893 (двадцять чотири тисячі вісімсот дев`яносто три) грн. 15 коп.
В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року по справі № 480/1117/20 - залишено без змін.
Не погоджуючись із цими судовими рішеннями, виконавчий комітет Сумської міської ради звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду.
При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з наступного.
Частиною 1  статті 55 Конституції України  встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Статтею 129 Конституції України  однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує  стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Відповідно до частини 1  статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі -  КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Відповідно до частини 3  статті 3 КАС України  провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Водночас пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього  Кодексу  позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
З матеріалів касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що предметом позову у даній справі є скасування розпорядження про звільнення, поновлення позивача на посаді, зобов`язання виплатити позивачу заробітну плату, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 
За змістом пункту 1 частини шостої    статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України  для цілей цього    Кодексу    справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні    Закону України "Про запобігання корупції"    займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Згідно статті 50 (Примітка)  Закону України "Про запобігання корупції"  (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин) під службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, в цій статті розуміються Президент України, Прем`єр-міністр України, член Кабінету Міністрів України, перший заступник або заступник міністра, член Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Антимонопольного комітету України, Голова Державного комітету телебачення і радіомовлення України, Голова Фонду державного майна України, його перший заступник або заступник, член Центральної виборчої комісії, член, інспектор Вищої ради правосуддя, член, інспектор Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, народний депутат України, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, Директор Національного антикорупційного бюро України, Генеральний прокурор, його перший заступник та заступник, Голова Національного банку України, його перший заступник та заступник, член Ради Національного банку України, Секретар Ради національної безпеки і оборони України, його перший заступник та заступник, Постійний Представник Президента України в Автономній Республіці Крим, його перший заступник та заступник, радник або помічник Президента України, Голови Верховної Ради України, Прем`єр-міністра України, особи, посади яких належать до посад державної служби категорії "А" або "Б", та особи, посади яких частиною першою  статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування"  віднесені до першої - третьої категорій, а також судді, прокурори і слідчі, керівники, заступники керівників державних органів, юрисдикція яких поширюється на всю територію України, їх апаратів та самостійних структурних підрозділів, керівники, заступники керівників державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, юрисдикція яких поширюється на територію однієї або кількох областей, Автономної Республіки Крим, міст Києва або Севастополя, керівників державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, юрисдикція яких поширюється на територію одного або кількох районів, міста республіканського в Автономній Республіці Крим або обласного значення, району в місті, міста районного значення, військові посадові особи вищого офіцерського складу.
Посада публічної служби, яку обіймав позивач, та у зв`язку з перебуванням на якій виник цей спір  (головний спеціаліст відділу з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Сумської міської ради),  не відноситься до категорії службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище в розумінні примітки до  статті 50 Закону України «Про запобігання корупції».
Проаналізувавши встановлені судами обставини справи, предмет спору та обраний відповідачем спосіб захисту його прав, доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про те, що характер спірних правовідносин, предмет і категорія спору, коло учасників спірних правовідносин, правозастосовна практика, що складалася з приводу спорів цієї категорії, відсутність ознак, які відрізняють цю касаційну скаргу від інших, дають підстави вважати, що судові рішення, які ухвалені у справі за позовом ОСОБА_1 , як справи незначної складності, не підлягають касаційному оскарженню.
У своїй касаційній скарзі скаржник не наводить виключних обставин, передбачених підпунктами а) - г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України, які б надавали можливість оскарження в касаційному порядку судових рішень, ухвалених в зазначеній справі, як справі незначної складності.
Доводи касаційної скарги зводяться до тлумачення матеріальних і процесуальних норм, переоцінки доказів, із посиланням на неповне з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій.
Посилання скаржника на неврахування практики Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження, оскільки відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції.
На підставі викладеного суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Згідно пункту 1 частини 1  статті  333 КАС України  суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.
На підставі викладеного, керуючись статтями  3,  248,  328,  КАС України,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою виконавчого комітету Сумської міської ради на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2021 року у справі №480/1117/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сумського міського голови Лисенка Олександра Миколайовича,  виконавчого комітету Сумської міської ради, третя особа - незалежна професійна спілка Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради про скасування розпорядження, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити дії та стягнення середнього заробітку.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                                                          В. Е. Мацедонська

Судді                                                                                                                                                                   Н. А. Данилевич

                                                                                                                                                                                                         Н. В. Шевцова