ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6209/21 Справа № 204/6860/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2021 року        Дніпровський Апеляційний суд у складі:                  головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
               суддів        - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2021 року

В С Т А Н О В И В:

15 жовтня 2020 року АТ “Універсал Банк” звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за договором надання банківських послуг «Monobank» від 09.01.2018 року у розмірі 35789 грн. 99 коп., а також стягнути з нього судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, 09 січня 2018 року відповідач отримав кредит у розмірі 8000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 . У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором, станом на 13.03.2020 року, відповідач має заборгованість у розмірі 35789 грн. 99 коп. Оскільки позичальник не виконав взяті на себе зобов`язання, Банк був вимушений звернутися до суду з даним позовом для стягнення заборгованості в примусовому порядку (а.с.1-4). 

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2021 року позовну заяву АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за Кредитним договором 09.01.2018 року у розмірі 18690 грн. 87 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту, а в іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» судовий збір в сумі 2102 грн. 00 коп. (а.с.77-80). 

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив, рішення суду скасувати частково, а саме в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за Кредитним договором 09.01.2018 року у розмірі 18690 грн. 87 коп., а таклє судового збору та винести в цій частині рішення про відмову у задоволені позову. Стягнути з банку на користь ОСОБА_1 витрати в сумі 3153 грн. сплачені в якості судового збору за подачу цієї апеляційної скарги (а.с.86-93). 

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог, тому в іншій частині, рішення суду 1 інстанції апеляційним судом не ревізується. 
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом 1 інстанції встановлено, що 09 січня 2018 року між позивачем і відповідачем був укладений Кредитний договір, на підставі особистої заяви останнього, згідно з умовами якого, він отримав кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 .
Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав відповідачеві можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення тіла кредиту. 

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відтак після підписання анкети - заяви у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у банку виникло зобов`язання надати кредитні кошти відповідачу, а у відповідача виникло зобов`язання оплачувати послуги банку, що виникають в результаті використання платіжних карток, згідно Тарифів та повернути кредит. Сторони приступили до виконання своїх зобов`язань.
Із доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором б/н від 09.01.2018 року, вбачається, що станом на 13.03.2020 року заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором становить 18690,87 грн. (тіло кредиту).
Усі платежі щодо погашення заборгованості за кредитом відображені у розрахунку, наданому до позовної заяви.
Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи немає доказів збільшення банком ОСОБА_1 кредитного ліміту та доказів, що він просив збільшити кредитний ліміт, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно по п. 3 анкети-заяви підписаної відповідачем, останній погодився з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту.
Доводи в апеляційній скарзі відповідача про те, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь банку тіла кредиту, помилково прийняв до уваги розрахунок заборгованості за кредитним договором, оскільки такий розрахунок не є належним доказом наявності за ним заборгованості за тілом кредиту у розмірі 18690,87 грн, не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги, оскільки заперечуючи проти наданого позивачем розрахунку, відповідач власного не надав, клопотань щодо витребування у позивача додаткових доказів на підтвердження заборгованості за кредитним договором або клопотань про проведення по справі судово- економічної експертизи, апелянтом не заявлялося. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду 1 інстанції в оскаржуваній частині ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги. 

Керуючись ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2021 року, в частині оскарження - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: