ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8151/21 Справа № 210/6705/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Хлистуненко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Деркач  Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді - Деркач Н.М.,
суддів: Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.,
за участю секретаря - Усик А.Д.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» на заочне рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 червня 2021 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,- 

ВСТАНОВИВ:

       У грудні 2020 року позивач - АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с. 2-50).
       В обґрунтування своїх позовних вимог Банк посилавсь на те, що відповідач звернувся до установи з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим, підписав заяву № б/н від 31 липня 2012 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок, який в подальшому збільшився до 13 000 грн. 
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
       Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, тоді як, відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. 
У зв`язку із зазначеними порушеннями, відповідач станом на 14 жовтня 2020 року має заборгованість перед позивачем у розмірі 21 516,71 грн, яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту – 14 655,28 грн, заборгованість за простроченими відсотками – 4843,58 грн, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 – 2017,85 грн. Тому, АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду для стягнення з відповідача вказаної вище суми заборгованості за кредитним договором та судові витрати. 
Заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 червня 2021 року позов АТ КБ “ПриватБанк” задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 31 липня 2012 року у сумі 14 655,28 грн — заборгованість за тілом кредиту. В решті позову — відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду, Банк звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду суду першої інстанції у частині відмови в задоволені вимог про стягнення заборгованості в частині відмови з задоволені вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками у сумі 4843,58 грн та відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 у розмірі 2017,85 грн та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позову, оскільки не дослідив належним чином наявні в матеріалах справи докази та обставини справи.
Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористалася.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що 31 липня 2012 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Відповідачу було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, який в подальшому збільшився до 13 000 грн, та надано у користування кредитну карту.
Крім того, у позовній заяві позивачем зазначено, що договір № б/н від 31 липня 2012 року складається з Анкети-заяви про приєднання до «Умов і Правил надання банківських послуг”,підписану відповідачем, самих «Умов та правил надання банківських послуг», витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт “Універсальна” та “Паспорт споживчого кредиту”, підписаний відповідачем.
На підставі вказаних анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, Умов і правил надання банківських послуг, Паспорту споживчого окредиту АТ КБ “ПриватБанк” нарахував відповідачу заборгованість станом на 14 жовтня 2020 року у розмірі розмірі 21 516,71 грн, яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту – 14 655,28 грн, заборгованість за простроченими відсотками – 4843,58 грн, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК – 2017,85 грн.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" в частині стягнення заборгованостіза простроченими відсотками та відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, ЦК суд першої інстанції виходив із недоведеності та необгрунтованості позовних вимог в цій частині, зокрема з того, що відсутні докази погодження сторонами істотних умов кредитного договору в письмовій формі, як це передбачено нормами ст.ст. 207,1055 ЦК України.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками, оскільки такий висновок суду відповідає обставинам справи, нормам матеріального закону та висновкам, викладеним у Постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 173/1384/18 (провадження № 61-9880св19) та правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131 цс19).
Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 в розмірі 2017,85 грн враховуючи наступне. Строк дії кредитного договору сторонами не визначений. Встановивши, що з вимогою про повернення (стягнення) кредитної заборгованості банк звернувся шляхом подання позовної заяви у даній справі 07 грудня 2020 року, а згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, сума відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України, нарахована за період з 01.09.2019 року по 31.12.2019 року. тому відсутні підстави для стягнення суми, нарахованої відповідно до ст.625 ЦК України, адже відповідне нарахування здійснювалось до спливу строку кредитування. 
Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст.ст 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Відповідно до ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, рішення суду першої інстанції таким, що відповідає вимогам закону, а висновки суду — обґрунтованими і підтвердженими у матеріалах справи письмовими доказами.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення — без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга АТ КБ “Приват Банк” підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін. 
Керуючись ст. ст. 259, 268,367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення. 
       Заочне рішення Дзержинського районного суду м.Кривий Ріг Дніпропетровської області від 17 червня 2021 року — без змін. 
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 

       Головуючий:                 Н.М. Деркач

       Судді: І.Ю. Ткаченко

                                                                       М.М. Пищида