Справа № 161/535/21  Провадження №33/802/353/21 	Головуючий у 1 інстанції:Філюк Т. М. 	
Категорія:ст.124. ч.1 ст.130 КУпАП 	Доповідач: Подолюк  В. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2021 року                                                                 місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., з участю ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Міліщука С.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 березня 2021 року, 
ВСТАНОВИВ:
Вказаною постановою судді ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 та ч.1 ст.130 КУпАП, та на підставі ст.36 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 (десять тисяч двісті) грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Також з ОСОБА_2 в дохід держави стягнуто 454 грн. судового збору.
Так, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що: 
- він що 12 грудня 2020 року об 19:00 год. в м.Луцьку по пр.Відродження, 5а, керуючи транспортним засобом марки «SKODA OCTAVIA», номерний знак НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечної дистанції, при виявленні небезпеки не вжив всіх заходів для об`їзду перешкоди або повної зупинки транспортного засобу, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «Reno TRAFIC», номерний знак НОМЕР_2 , що рухався попереду, який в свою чергу здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем марки «OPEL VIVARO», номерний знак НОМЕР_3 , а автомобіль «SKODA OCTAVIA», номерний знак НОМЕР_1 відкинуло на зустрічну смугу руху, де він зіткнувся з припаркованим автомобілем «MERSEDES BENZ», номерний знак НОМЕР_4 . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 тілесні ушкодження.
Такими діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.2.3 "б", п.13.1, п.12.3 ПДР України та відповідно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.
- він же 12 грудня 2020 року об 19:00 год. в м.Луцьку по пр.Відродження, 5а, керував транспортним засобом марки «SKODA OCTAVIA», номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.5 ПДР України, та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився у медичному закладі, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Не погоджуючись із такою постановою судді ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вважає її необґрунтованою та незаконною. Вказує, що судом першої інстанції порушено його права, передбачені ст.268 КУпАП, оскільки суд розглянув справу та постановив судове рішення у його відсутності, хоча він подавав до суду письмове клопотання про відкладення розгляду справи через перебування на лікуванні і вказував про особисту участь в судовому засіданні. Такі дії суду першої інстанції позбавили його права на справедливий суд, яке полягає у наданні йому можливості надати усні пояснення з приводу обставин правопорушення, право подати докази, брати особисту участь у судовому засіданні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізувати інші процесуальні права, передбачені законодавством. 
21.04.2021 року до апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшли зміни до апеляційної скарги. У них ОСОБА_2 посилаючись положення Закону України від 22.11.2018 року №2617-VIII, Закону України від 17.06.2020 року №720-ІХ, Закон України від 16.02.2021 року №1231-ІХ, який набрав чинності 17.03.2021 року, положення КУпАП та на рішення ЄСПЛ, просить врахувати ту обставину, що в період з 01.07.2020 року по 16.03.2021 року включно, КУпАП чи інший закон, не встановлював будь-якої відповідальності за відмову водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, то відповідно і посилання працівника поліції у протоколі та судом у постанові про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідає вимогам Закону та є безпідставним.
Посилаючись на вказані обставини, просить оскаржувану постанову судді скасувати та постановити нову, якою провадження у справі в частині притягнення до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, тобто за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, або на підставі п.7 ст.247 КУпАП, - у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 цього Кодексу, а в частині притягнення до відповідальності за ст.124 КУпАП закрити на підставі п.7 ст.247 КУпАП, - у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 цього Кодексу.
Крім того, апелянт в апеляційній скарзі просить поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення. Як на поважність причин пропуску такого строку посилається на те, що він 23.03.2021 року не приймав участь у розгляді справи, оскільки перебував на лікуванні. Про оскаржуване судове рішення дізнався лише ввечері 01.04.2021 року із сайту Єдиного реєстру судових рішень. На наступний день - 02.04.2021 року скористався правовою допомогою адвоката, який підготував апеляційну скаргу, яку він подав до суду 05.04.2021 року. Крім того, 02.04.2021 року ним до суду першої інстанції була подана заява про видачу копії судового рішення, яке станом на 05.04.2021 року, він не отримав. Вважає, що з цієї дати (01.04.21) почав перебіг 10-денного строку на оскарження судового рішення. 
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника Міліщука С.Л., які апеляцію підтримали у повному обсязі та просили її задовольнити з підстав викладених в ній, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Апеляційний суд вважає, що слід враховуючи доводи апелянта та поновити йому строк на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки, як встановлено судом, він фактично пропущений з поважних на те причин.
У поданій апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_2 вказує про порушення судом першої інстанції його права на захист із посиланням на те, що справу щодо нього було розглянуто у його відсутності.
Однак, такі його доводи судом до уваги не беруться з врахуванням наступного.
За положеннями статтей 245, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Разом з тим, Пленум Верховного Суду України в абз.3, 5 п.24 своєї постанови №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Дана вимога Закону та роз`яснення ПВСУ в повному обсязі суддею першої інстанції при розгляді справи були дотримані.
З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи щодо ОСОБА_2 в період з 11.01.2021 року (дата надходження до суду) по 23.03.2021 року (дата постановлення судового рішення) неодноразово відкладався.
Так, вперше справу до розгляду було призначено на 01.02.2021 року, однак ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, а тому її відкладено на 19.02.2021 року.
19 лютого 2021 року розгляд справи відкладено у зв`язку з поданням ОСОБА_2 до суду клопотання в якому він зазначив, що має намір скористатись правовою допомогою адвоката, який буде здійснювати його захист в суді.
Після цього, справу неодноразово, а саме - 25.02.21, 04.03.21 та 12.03.21 було відкладено за клопотаннями ОСОБА_2 через перебування його на лікуванні, про що він подавав листок непрацездатності.
12 березня 2021 року розгляд справи за клопотанням ОСОБА_2 було відкладено на 23.03.2021 року. Проте, він 22.03.2021 року знову ж подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи в якому він зазначив, що не може прибути в судове засідання, оскільки перебуває на лікуванні.
23 березня 2021 року суд першої інстанції таке клопотання ОСОБА_2 відхилив і розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів, які вважав достатніми для доведеності його вини у вчиненні правопорушень, передбачених ст.124 та ч.1 ст.130 КУпАП, та постановив судове рішення.
Суд вважав за можливе розглянути справу у відсутності ОСОБА_2 , оскільки він 22.03.2021 року подаючи клопотання про відкладення розгляду справи через перебування на лікуванні не подав до суду будь-яких доказів з цього приводу. Враховано судом було і те, що справа тривалий час, тобто з 11 січня 2021 року перебуває у провадженні суду та неодноразово відкладалась за аналогічними клопотаннями ОСОБА_2 .
У судовому рішенні зазначено про те, що така поведінка ОСОБА_2 вказує на те, що він недобросовісно користувався належними йому процесуальними правами саме з метою уникнення адміністративної відповідальності шляхом затягування справи для спливу строків накладення стягнення, передбачених ст.38 КУпАП. Крім того, ОСОБА_2 не був позбавлений можливості надати письмові пояснення з приводу обставин викладених у протоколах про адміністративні правопорушення щодо вчинення чи не вчинення адміністративних правопорушень.
З такою позицією суду першої інстанції повністю погоджується і апеляційний суд, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, судом було вжито усіх необхідних передбачених законодавством заходів щодо недопущення порушення права на захист ОСОБА_2 та не обмеження його у праві на доступ до правосуддя. Так, суд першої інстанції неодноразово відкладав розгляд справи за його клопотаннями як для надання можливості взяти безпосередню участь у розгляді справи так і для залучення захисника - адвоката, який представляв би його інтереси в суді.
Зважаючи на викладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції жодним чином не було порушено прав ОСОБА_2 при розгляді справи у його відсутності. Крім того, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 22.03.2021 року подаючи клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням на лікуванні, до суду не подав будь-яких доказів з цього приводу. 
Таким чином, усі доводи сторони захисту, які викладені в апеляційній скарзі та наведені в ході розгляду справи щодо незаконності судового рішення з посиланням на порушення права на захист ОСОБА_2 жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції в цій частині, а на думку апеляційного суду фактично спрямовані на уникнення ним адміністративної відповідальності шляхом закриття провадження у справі на підставі п.7 ст.247 КУпАП, - у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 цього Кодексу.
Крім того, сторона захисту вказує про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, однак такі доводи до уваги судом не приймаються з врахуванням наступного.
Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було вжито всіх заходів, передбачених КУпАП для з`ясування питання, зокрема про наявність в діях  ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому висновок суду в частині, що стосується цього правопорушення є правильним і повністю відповідає вимогам ст.280 КУпАП.
Так, ОСОБА_2 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, об`єктивна сторона якого, відповідно до диспозиції цієї норми закону, серед іншого, полягає у відмові особи, яка керує транспортним засобом (водія) від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. 
Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
При цьому, за положеннями ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Факт вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП за обставин зазначених в оскаржуваній постанові судді, підтверджуються зібраними у справі та належним чином дослідженими місцевим судом доказами.
Так, його вина у вчиненні цього адміністративного проступку (ч.1 ст.130 КУпАП) повністю доводиться:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №113073 від 31.12.2020 року, за змістом якого ОСОБА_2 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку. При складенні протоколу ОСОБА_2 відмовився від надання пояснень відповідно до положень ст.63 Конституції України.
- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 12.12.2020 року, яким зафіксовано факт відмови ОСОБА_2 від медичного огляду на стан сп`яніння. Наявність алкогольного сп`яніння ОСОБА_2 на момент ДТП стверджується і висновком експерта №967 від 17.12.2020 року з якому зазначено, що згідно довідки №11107 з КП "Луцька міська клінічна лікарня" ОСОБА_2 12.12.2020 року мав алкогольне сп`яніння. 
Крім того, вина ОСОБА_2 доводиться і постановою про закриття кримінального провадження від 28.12.2020 року, яка, як встановлено судом на даний час є чинною, протоколами допиту свідка ОСОБА_4 від 14.12.2020 року в якому він зазначив, що водій Шкоди, тобто ОСОБА_2 перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння, оскільки не міг самостійно стояти на ногах, при чому в такому стані він перебував не від наслідків ДТП, а також протоколом допиту у той час в якості свідка ОСОБА_2 від 17.12.2020 року, який в поясненнях зазначив, що перед ДТП вживав алкоголь - близько 0,7 літри на двох. 
Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності апеляційний суд вважає, що винність ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КУпАП, які містяться в матеріалах справи.
При цьому, не спростовують доведеної вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУПАП, пояснення допитаного апеляційний судом свідка ОСОБА_5 , який є батьком першого, про те, що стан його сина на місці пригоди пов`язаний із хворобою (пухлина головного мозку), і це захворювання зі слів сина призвело до того, що він взагалі не пам`ятає обставин пригоди із-за тимчасової втрати свідомості. 
Щодо доводів ОСОБА_2 викладених у доповненнях до апеляційної скарги про неможливість його притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП із-за внесення змін до законодавства України Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №2617-VIII від 22.11.2018 року, то апеляційний суд вважає їх власним тлумаченням норм законодавства, яке не впливає на законність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції, і з цього приводу зазначає наступне.
Дійсно, 22 листопада 2018 року прийнято Закон України №2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі - Закон №2617-VIII), яким внесено зміни до ст.130 КУпАП, та яку викладено у такій редакції:
       «Керування річковими, морськими або маломірними суднами судноводіями в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само передача керування судном особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також відмова осіб, які керують річковими, морськими або маломірними суднами від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».
       Водночас, цим же Законом №2617-VIII доповнено Кримінальний кодекс України ст.286-1, наступного змісту:
       «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, або відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку медичного освідування на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а так само вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного освідування з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого медичного освідування».
       Вищевказаний Закон №2617- VIII набрав чинності 01 липня 2020 року.
       17 червня 2020 року ВРУ прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі – Закон №720-IX), яким внесено зміни до Закону №2617-VIII, відповідно до яких із Закону №2617-VIII вилучені положення, які змінювали ст.130 КУпАП та включали до КК України ст.286-1. Цей Закон набирає чинності з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 року №2617-VIII (Розділі ІІ Закону №720-IX).
       Закон № 720-IX був підписаний Президентом України 02 липня 2020 року та 03 липня 2020 року опублікований в газеті «Голос України».
       Правопорушення ОСОБА_2 було вчинено 12.12.2020 року.
       За положеннями ч.1 ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
       Таким чином, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення щодо  ОСОБА_2 суд першої інстанції застосував редакцію ч.1 ст.130 КУпАП відповідно до Закону №720-IX, яка діяла під час і за місцем вчинення правопорушення, і з цим повністю погоджується апеляційний суд.
Постанова судді в частині вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП не оскаржується, а тому в цій частині не перевіряється.
Водночас, з приводу доводів сторони захисту про наявність підстав для закриття провадження у справі за ст.124 КУпАП на підставі п.7 ст.247 КУпАП, апеляційний суд зазначає про те, що вони є безпідставними, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, постанова про закриття кримінального провадження постановлена 28.12.2020 року, а справу розглянуто судом та постановою судді на ОСОБА_2 накладено стягнення 23.03.2021 року, тобто у трьохмісячний строк після закриття кримінального провадження, що повністю відповідає та не суперечить положенням ст.38 КУпАП.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано визнав винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 та ч.1 ст.130 КУпАП, оскаржувана постанова судді є законною та мотивованою, а накладене на нього на підставі ст.36 КУпАП адміністративне стягнення повністю відповідає вимогам ст.ст.23, 33 цього ж Кодексу. 
Усі інші доводи сторони захисту, які викладені в апеляційній скарзі із доповненнями до неї та наведені в ході апеляційного розгляду щодо незаконності судового рішення жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, а на думку апеляційного суду є власним тлумаченням законодавства, та фактично спрямовані на уникнення ним адміністративної відповідальності за вчинені правопорушення, передбачене ст.124 та ч.1 ст.130 КУпАП шляхом закриття провадження у справі будь-яким чином.
Законних підстав для скасування оскаржуваного судового рішення та закриття провадження у справі з мотивів яких просить сторона захисту, апеляційний суд не вбачає.
А тому, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову судді щодо нього, - без змін.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, 
ПОСТАНОВИВ:
Поновити ОСОБА_2 строк апеляційного оскарження постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 березня 2021 року в даній справі.
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 березня 2021 року щодо нього, - без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського
апеляційного суду                                                Василь ПОДОЛЮК