П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

20 липня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/611/21	
Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е.В.
          
          П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
          головуючого судді:  Шляхтицького О.І.
          суддів: Семенюка Г.В. ,  Домусчі С.Д. 
          розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 травня 2021 року по справі № 420/611/21 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), 3-тя особа ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У січні 2021 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернулось до адміністративного суду з позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі Управління забезпечення ПВР), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – ОСОБА_1 , про визнання протиправною та скасування постанови від 30.12.2020 ВН №59023804 про накладення штрафу у розмірі 10 200,00 грн.. 
В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25.01.2019 по справі 420/6003/18 задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_2 до Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, правонаступником якого є Головне управління, та зобов`язано Головне управління виплатити ОСОБА_2 пенсію за період травень - червень, жовтень - листопад 2018 року в сумі 12 128,80 грн.
На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.01.2019 по справі № 420/6003/18 рішенням № 951370828777 від 23.04.2019 та розрахунком боргу по особовому рахунку № НОМЕР_1 Головним управлінням ОСОБА_2 нараховано борг за травень-червень, жовтень-листопад 2018 року. Під час виконання рішення суду було виявлено, що при розрахунку пенсії за вересень 2018 року сталася розрахункова помилка, а саме Головним управлінням пенсія за вересень нарахована у розмірі 3 146,47 грн, замість 2 917,93 грн. Після виявлення зазначених порушень Головним управлінням розмір пенсійних виплат приведено у відповідність та з урахуванням періодів, які зазначені в рішенні суду від 25.01.2019 по справі №420/6003/18, сума пенсійних виплат склала 11 671,72 грн.
ОСОБА_2 є внутрішньо-переміщеною особою. Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб встановлені Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VII.
Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України „Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб” Кабінет Міністрів України координує і контролює діяльність органів виконавчої влади щодо вжиття ними необхідних заходів із забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб відповідно до цього Закону.
Постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 затверджено механізм здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Вказаною Постановою передбачено, що суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи те, що на даний час окремого порядку Кабінетом Міністрів України не прийнято, то виплата пенсії ОСОБА_2 за визначений рішенням суду період буде здійснена з урахуванням вимог пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України “Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам” від 05.11.2014 №637 (з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №788) після прийняття Кабінетом Міністрів України передбаченого вказаною нормою окремого порядку.
З наведеного вбачається, що відсутність постанови Кабінету Міністрів України, якою було б визначено порядок та умови реалізації пенсійним органом покладених на нього обов`язків, не дає підстав пенсійному органу вчиняти будь-які дії.
Позивач вважає, що покладені судом зобов`язання виконані в повному обсязі, в порядку, встановленому чинним законодавством, та в межах повноважень, покладених на Головне управління.
Однак, старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Журавльовим Є.Ю. 06.05.2019 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №59023804 за виконавчим листом № 420/6003/18 виданим 22.04.2019 Одеським окружним адміністративним судом.   На адресу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області було надіслано лист з повідомленням про виконання рішення суду за вих.№ 9527/08 від 13.05.2019.
Проте згодом головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеси) Щегловою Є.В. 15.12.2020 було винесено постанову ВП №59023804 про накладення штрафу у розмірі 5 100,00 грн за невиконання рішення суду, якою зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів.
Представник зазначив, що Головне управління не погодилось із зазначеною постановою та оскаржило її до Одеського окружного адміністративного суду (справа № 420/61/21).
Головний державний виконавець, не зважаючи на те, що постанова про накладання штрафу в розмірі 5 100,00 грн оскаржується в судовому порядку, а Головним управлінням виконано рішення суду по справі № 420/6003/18 в повному обсязі та в межах своїх повноважень, про що відділ примусового виконання рішень був повідомлений 30.12.2020 виносить нову постанову про накладання штрафу на Головне управління, але вже в подвійному розмірі, а саме в розмірі 10 200,00 грн.
Представник вважає вказану постанову протиправною, оскільки згідно з статтею 75 Закону № 1404-УІІІ виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії. Проте ГУ ПФУ здійснило всі залежні від нього дії в межах повноважень.
Позивач просив скасувати оскаржувану постанову. 
Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив, у якому зазначив, оскільки боржник ухиляється від виконання рішення суду. Виконавче провадження було відкрито постановою від 06.05.2019. За цей час рішення не було виконано та не надано доказів поважності його невиконання. Представник відповідача також звернув увагу суду на те, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі № 420/61/21 відмовлено ГУ ПФУ у задоволенні позовові про визнання протиправною та скасування постанови від 15.12.2020 ВП №59023804 про накладення штрафу у розмірі 5  100,00 грн.
Третя особа ОСОБА_2 пояснень до суду не надала.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 13 травня 2021 року у задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права, а саме не досконало проаналізовано доводи сторін та надані ними докази, тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти по справі нову постанову, якою в повному обсязі у задовольнити позовні вимоги.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- суд першої інстанції не врахував, що пенсійним фондом вчинено всі можливі дії в межах покладених повноважень з метою виконання судового рішення та безпідставне стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області штрафу призведе до нецільового використання коштів Державного бюджету;
- суд першої інстанції не взяв до уваги інформацію про виконання рішення суду відповідачем, а саме внесено до реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою;
- судом першої інстанції проігноровано те, що виділення коштів для зазначених виплат здійснюється в межах бюджетних асигнувань, водночас на даний час відповідне фінансування не проведено та на теперішній час відсутній Порядок виконання рішень суду.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25.01.2019 по справі №420/6003/18 задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_2 до Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі та зобов`язано відповідача виплатити ОСОБА_2 пенсію за період травень - червень, жовтень - листопад 2018 року в сумі 12 128,80 грн (а.с.79-85).
Ухвалою суду від 18.05.2020 замінено боржника у виконавчому провадженні 59023804 за виконавчим листом від 22.04.2019 по справі №420/6003/18 з Малиновського ОУПФ України в м. Одесі на правонаступника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області
На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.01.2019 по справі № 420/6003/18 рішенням № 951370828777 від 23.04.2019 та розрахунком боргу по особовому рахунку № НОМЕР_1 Головним управлінням ОСОБА_2 нараховано борг за травень-червень, жовтень-листопад 2018 року. Під час виконання рішення суду було виявлено, що при розрахунку пенсії за вересень 2018 року сталася розрахункова помилка, а саме Головним управлінням пенсія за вересень нарахована у розмірі 3 146,47 грн, замість 2 917,93 грн. Після виявлення зазначених порушень Головним управлінням розмір пенсійних виплат приведено у відповідність та з урахуванням періодів, які зазначені в рішенні суду від 25.01.2019 по справі № 420/6003/18, сума пенсійних виплат склала 11 671,72 грн.
Відділом примусового виконання рішень 06.05.2019 прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження, яка надійшла до ГУ ПФУ 10.05.2020 (а.с.17-18).
Про виконання рішення суду в межах повноважень ГУ ПФУ повідомлено державного виконавця листом від 13.05.2019, в якому зазначено, що ГУ ПФУ на підставі рішення суду по справі № 420/6003/18 проведено перерахунок боргу. Також повідомлено, що суму боргу буде виплачено з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України № 365, а саме на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.
15.12.2020 відповідачем прийнята постанова ВП № 59023804 про накладення штрафу у розмірі 5 100,00 грн на ГУ ПФУ за невиконання без поважних причин рішення суду (а.с.20-21).
Позивач оскаржив вказану постанову до суду (справа №420/61/21).
30.12.2020 відповідачем прийнята постанова ВП №59023804 про накладення штрафу у подвійному розмірі 10 200,00 грн на ГУ ПФУ за невиконання без поважних причин рішення суду від 25.01.2019 по справі № 420/6003/18 (а.с.23-24).
Позивач також оскаржив постанову про накладення штрафу від 30.12.2020 до суду по даній справі.
Рішенням суду від 05.03.2021 (справа № 420/61/21), яка набрала законної сили 06.04.2021, у задоволенні позову ГУ ПФУ відмовлено (а.с.92-97).
Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки по день розгляду даної справи ГУ ПФУ не надало жодних належних та допустимих доказів щодо виконання рішення суду від 25 січня 2019 року у справі № 420/6003/18 щодо виплати ОСОБА_2 пенсії, та виконання постанови ДВС про накладення штрафу у розмірі 5  100,00 грн від 15.12.2020 ВП № 59023804, якою також зобов`язання боржника виконати рішення суду протягом десяти робочих днів, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задоволенню не підлягають.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, Закону України " Про виконавче провадження ".

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За положеннями частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (надалі  - Закон України № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього  Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього  Закону  підлягають примусовому виконанню.
Статтею 3 Закону України № 1404-VIII визначено перелік документів, що підлягають примусовому виконанню, до яких належать і виконавчі листи, що видаються судами.
Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Так, згідно частини 2 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Частиною 3 вищезазначеної статті встановлено, що невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно частини 6 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Відповідно до частини 1  статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
При цьому, частиною 2 вищезазначеної статті встановлено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Постанови про накладення штрафу за невиконання судового рішення можуть бути винесені лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.
Статтею 75 Закону України № 1404-VІІІ передбачена відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії.
Відповідно до цієї норми, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, невиконання боржником рішення суду, за яким він зобов`язаний вчинити певні дії у строки, визначені законодавством, без наявності для цього поважних причин, тягне за собою відповідальність у вигляді накладення штрафу в розмірі 5  100,00грн (для юридичних осіб), а у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин у вигляді штрафу у подвійному розмірі  10 200,00 грн.
Відповідно до рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25.01.2019 по справі №420/6003/18 задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_2 до Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі та зобов`язано відповідача виплатити ОСОБА_2 пенсію за період травень - червень, жовтень - листопад 2018 року в сумі 12128,80 грн (а.с.79-85).
Ухвалою суду від 18.05.2020 замінено боржника у виконавчому провадженні 59023804 за виконавчим листом   від 22.04.2019 по справі №420/6003/18 з Малиновського ОУПФ України в м. Одесі на правонаступника ГУ ПФУ в Одеській області
На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.01.2019 по справі № 420/6003/18 рішенням № 951370828777 від 23.04.2019 та розрахунком боргу по особовому рахунку № НОМЕР_1 Головним управлінням ОСОБА_2 нараховано борг за травень-червень, жовтень-листопад 2018 року. Під час виконання рішення суду було виявлено, що при розрахунку пенсії за вересень 2318 року сталася розрахункова помилка, а саме Головним управлінням пенсія за вересень нарахована у розмірі 3146,47 грн, замість 2917,93 грн. Після виявлення зазначених порушень Головним управлінням розмір пенсійних виплат приведено у відповідність та з урахуванням періодів, які зазначені в рішенні суду від25.01.2019 по справі №420/6003/18, сума пенсійних виплат склала 11671,72 грн.
Відділом ПВР 06.05.2019 прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження, яка надійшла до ГУ ПФУ 10.05.2020 (а.с.17-18).
Про виконання рішення суду в межах повноважень ГУ ПФУ повідомлено державного виконавця листом від 13.05.2019 року, в якому зазначено, що   ГУ ПФУ на підставі рішення суду по справі №420/6003/18 проведено перерахунок боргу. Також повідомлено, що суму боргу буде виплачено з урахуванням постанови КМУ №365, а саме на умовах окремого порядку, визначеного КМУ.
15.12.2020   року відповідачем прийнята постанова ВП № 59023804 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн на ГУ ПФУ за невиконання без поважних причин рішення суду (а.с.20-21).
Позивач оскаржив вказану постанову до суду (справа №420/61/21). 
30.12.2020   року відповідачем прийнята постанова ВП №59023804 про накладення штрафу у подвійному розмірі 10200грн на ГУ ПФУ за невиконання без поважних причин рішення суду від 25.01.2019 по справі № 420/6003/18   (а.с.23-24).
Позивач також оскаржив постанову про накладення штрафу від 30.12.2020 року до суду по даній справі.
Рішенням суду від 05.03.2021 (справа №420/61/21), яка набрала законної сили 06.04.2021 , у задоволенні позову ГУ ПФУ відмовлено (а.с.92-97).
За аналізом наведених норм, накладення штрафу за невиконання та повторне невиконання судового рішення можливо лише у випадку, якщо таке невиконання відповідно до положень частини 2 статті 75  та частин 1 та 2 статті 89 Закону України № 1404-VІІІ мало місце без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість, у тому числі і фінансову, виконати судове рішення, проте не зробив цього.
Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В ході розгляду справи позивач не довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Доводи апеляційної скарги 

Посилання апелянта на те, що рішення було виконано у належний спосіб та у межах наданих територіальному органу ПФУ повноважень шляхом нарахування заборгованості, а її виплата має бути здійснена на умовах окремого порядку є хибними, оскільки, як вірно зауважив суд першої інстанції, такі твердження суперечать статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Твердження апелянта про відсутність окремого порядку, який би визначав порядок та умови реалізації пенсійним органом покладених на нього обов`язків, як підставу невиконання судового рішення по справі № 420/6003/18, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.
Так, порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016, визначає механізм призначення (відновлення) внутрішньо переміщеним особам виплати довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на підставі рішень комісій з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.
Відповідно до абзацу 18 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 05.11.2014 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», припинення або відновлення соціальних виплат проводиться структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних в м.Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах рад або територіальними органами Пенсійного фонду України відповідно до Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016.
Хоча судом першої інстанції таким доводам, на які у позові посилався позивач не було надано належної правової оцінки, на переконання колегії суддів, ані постанова Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016, ані постанова Кабінету Міністрів України № 637 від 05.11.2014 не мають ніякого відношення до обов`язковості виконання судових рішень, а регулюють питання призначення, поновлення, припинення соціальних і пенсійних виплат внутрішньо переміщеним особам у позасудовому порядку.
Відтак, під час виконання рішення суду було виявлено, що при розрахунку пенсії за вересень 2018 року сталася розрахункова помилка, а саме Головним управлінням пенсія за вересень нарахована у розмірі 3 146,47 грн, замість 2 917,93 грн. Після виявлення зазначених порушень Головним управлінням розмір пенсійних виплат приведено у відповідність та з урахуванням періодів, які зазначені в рішенні суду від 25.01.2019 по справі № 420/6003/18, сума пенсійних виплат склала 11 671,72 грн.
Колегія суддів зауважує, що у межах розгляду справи № 420/6003/18 судом було надано оцінку діям пенсійного органу саме щодо невиплати нарахованої суми пенсії у розмірі 12  128,80 грн. та порядок і спосіб виконання цього рішення були чітко визначені у ньому, проте виконано ГУ ПФУ своєчасно та до прийняття спірної постанови не було.
Усі з наведених апелянтом доводи є необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу оскільки Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області не було вчинено жодних дій спрямованих на виконання судового рішення, та не надано належні докази існування будь-яких інших поважних причин, які унеможливлюють своєчасне та повне виконання судового рішення.
Таким чином, посилання апелянта на відсутність правових підстав для накладення штрафу є безпідставними та  не  заслуговують на увагу колегії суддів.
З огляду на зазначені обставини, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що встановлені судом першої інстанції обставини справи є доведеними, а доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду  не  спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
          Керуючись ст. ст. 241-243, 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 329 КАС України, апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 травня 2021 року - залишити без змін. 
          Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Шляхтицький О.І.	
Судді	    	Семенюк Г.В.    Домусчі С.Д.