ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1523/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №691/417/21 Категорія: 307000000 	Савенко О. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       14 вересня 2021 року                                                        м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Фетісова Т.Л. 	
судді	Гончар Н.І., Новіков О.М.	
секретар 	Попова М.В.	

учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач (скаржник) – Мліївська сільська рада Городищенського району,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу відповідача на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 07.06.2021 (повний текст складено 07.06.2021, суддя в суді першої інстанції Савенко О.М.) у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,
в с т а н о в и в :

у квітні 2021 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив визначити йому додатковий строк в три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті  ІНФОРМАЦІЯ_1  в с. Старосілля Городищенського району ОСОБА_2 , мотивуючи про те, що не знав про існування заповіту, складеного на його користь, який був випадково знайдений в сараї домоволодіння спадкодавця, у зв`язку з чим було пропущено строки для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини.

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 07.06.2021позовні вимоги у справі задоволено. При цьому суд виходив з того, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщиниу спосіб подання відповідної заяви нотаріусу.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав 06.07.2021 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та новим рішенням залишити без задоволення позовні вимоги у справі. Скаржник наголошує на тому, що сім`я позивача була обізнана про волю спадкодавця заповісти своє майно їм, оскільки вони перебували у хороших відносинах та проживали по сусідству. Заповіт посвідчила сільський голова ОСОБА_3 , яка перебувала у дружніх стосунках із сім`єю позивача. Позивач необґрунтовано стверджував про догляд за майном спадкодавця після її смерті, адже відповідне домоволодіння прийшло в занепад. Вказане також свідчить про неможливість збереження у такій занедбаній та зруйнованій нерухомості заповіту. Суд протиправно за наявності заперечень відповідача проти позовних вимог їх задовольнив, формально пославшись на постанову ВС від 29.06.2019 у справі №565/1145/17 з іншими обставинами – нотаріальне посвідчень заповіту в іншому населеному пункті на наявність спадкоємців за законом.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Старосілля Городищенського району померла ОСОБА_2 , свідоцтво про смерть Серії НОМЕР_1 , видане Виконавчим комітетом Старосільської сільської ради Городищенського району 26.04.2004 (а.с.10). 
Згідно довідки виконавчого комітету Мліївської сільської ради Городищенського району від 22.12.2020 №748, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована та постійно проживала одиноко за адресою АДРЕСА_1 . 
За життя ОСОБА_2 склала заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Старосільської сільської ради народних депутатів Городищенського району Черкаської області 15.09.1999 та зареєстрований в реєстрі за №129, що підтверджується копією заповіту від 15.09.1999 та Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №63122510 (а.с.12). 
Як вбачається зі змісту вказаного заповіту, на випадок своєї смерті ОСОБА_2 зробила заповідальне розпорядження, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день  смерті і на що матиме право за законом заповіла ОСОБА_1 (а.с.11) – позивачу у справі. 
ОСОБА_2 належала земельна ділянка площею 1,33 га, кадастровий №7120387000:02:001:0995, на території Старосільської сільської ради Городищенського району, на підставі Державного Акту на право приватної власності на землю Серії ІІ-ЧР №020906 від 15.07.2003, виданого на підставі Рішення 5 сесії 24 скликання Старосільської сільської Ради народних депутатів від 23.04.2003 №5-10 (а.с.14), що підтверджується і Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 25.02.2021 №НВ-7115989252021 (а.с.15). 
Позивач ОСОБА_1 через свого представника 09.01.2021 звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом до державного нотаріуса Городищенської державної нотаріальної контори, але нотаріус, оглянувши подані документи, відмовила, остільки як спадкоємець за заповітом в установлений термін спадщину після померлої  ОСОБА_2 позивач не прийняв - не подав заяву про прийняття такої, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.01.2021, інших причин відмови не зазначено (а.с.18) та Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 09.01.2021 №63122508, відповідно до якої  у Городищенській державній нотаріальній конторі відкрито спадкову справу за заявою ОСОБА_1   (а.с.13).
Позивач обґрунтовує поважність причин пропуску ним строків для прийняття спадщини шляхом подання відповідної заяви нотаріусу тим, що не знав про заповіт, складений спадкодавцем на його користь. За доводами позивача цей заповіт був знайдений у домоволодінні за адресою АДРЕСА_1 , де за життя проживала спадкодавець. 
Такими є фактичні обставини у справі. Правовідносини, що виникли між сторонами на їх підставі, мають наступне правове регулювання.
У відповідності до положень ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); ст. 1217 ЦК України - спадкування здійснюється за заповітом або за законом; ст. 1218 ЦК України - до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; ч.1 ст.1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи; ч.1 ст.1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
Крім того, ч.1 ст.1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини; ч.1 ст.1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; ч.ч.1, 3 ст.1272 ЦК України - якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Згідно роз`яснень, наданих судам Пленумом ВСУ у п.24 постанови «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Крім того, як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував право на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкове майно, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.
Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.
Також в постанові ВС від 22.02.2021 у справі №644/7785/19 вказано, що у випадку, якщо спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини, оскільки не проживав зі спадкодавцем на момент смерті, не є спадкоємцем за законом, а тому об`єктивно не міг знати про наявність на його ім`я заповіту (як у даній справі), такі причини пропуску строку для прийняття спадщини є поважними.
Враховуючи, що позивач не є родичем спадкодавця (його сім`я проживала по сусідству та перебувала у дружніх відносинах із спадкодавцем), а також вищенаведені норми законодавства та висновки ВС, апеляційний суд констатує, що висновки суду першої інстанції у даній справі про необхідність задоволення позовних вимог є вірними, адже наведені обставини безсумнівно свідчать про поважність пропуску позивачем строків для подання заяви про прийняття спадщини після смерті  ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .
В аспекті наведеного, апеляційний суд відхиляє посилання скаржника на те, що позивач знав про заповіт, складений на його ім`я, з дня відкриття спадщини, оскільки сім`я позивача перебувала у хороших відносинах та проживали по сусідству із спадкодавцем, а також заповіт посвідчила сільський голова Зінченко О.М., яка перебувала у дружніх стосунках із сім`єю позивача, оскільки вказані судження є припущеннями, які не ґрунтуються на беззаперечних доказах, а в силу положень ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Вказівка скаржника на те, що домоволодіння спадкодавця є зруйнованим, отже в ньому не може зберегтися документ із заповітом не спростовує висновків про необізнаність позивача у справі про наявність заповіту, оскільки не дає суду обґрунтованих підстав вважати, що у спадкоємця були інші можливості раніше дізнатися про наявність заповіту.
Апеляційні доводи про те, що суд у цій справі протиправно за наявності заперечень відповідача проти позовних вимог їх задовольнив, апеляційний суд оцінює критично, адже позиція відповідача щодо заявлених у справі позовних вимог не є визначальною для суду при вирішенні спору у спосіб оцінки встановлених фактичних обставин з їх співставленням із відповідним належним правовим регулюванням, що відповідає змісту ст. ст. 263, 264 ЦПК України.
Неоднакові фактичні обставини у справі ВС (постанова від 29.06.2019 №565/1145/17) на яку послався суд, враховуючи можливість застосування відповідного тлумачення норм матеріального права у даній справі, не свідчить про неправильне вирішення спору судом першої інстанції, про що помилково вказує скаржник.
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 07.06.2021 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу – залишити без задоволення.
Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 07.06.2021 у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини – залишити без змін.
Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 14.09.2021. 

Суддя-доповідач

Судді