ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2021 року 
м. Київ
справа № 500/2190/18
адміністративне провадження № К/9901/7204/19  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді (судді-доповідача) -           Данилевич Н.А.,
суддів -                                                                   Смоковича М.І., 
                                                                           Шевцової Н.В.,
при секретарі - Мовчан А.В.,
за участю: 
представника відповідача - Ганчука Г.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз"
на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2019 року (головуючий суддя - Гуляк В.В., судді - Ільчишин Н.В., Коваль Р.Й.) 
у справі №500/2190/18
за позовом Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз"
до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»
про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення основної винагороди, -
в с т а н о в и в :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
У жовтні 2018 року Приватне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз" (далі - позивач, скаржник, ПАТ «Тернопільгаз») звернулося до Тернопільського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича (далі - відповідач, Парфьонов Г.В.), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (далі - третя особа, НАК «Нафтогаз України»), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову відповідача ВП №57085891 від 11.10.2018 про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 984816,91 грн.
КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2018 року позов задоволено повністю. 
Постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича(65082, м. Одеса, вул. Гоголя, буд. 19, оф. 1, посвідчення приватного виконавця №0044 від 06.06.2017 р, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), ВП №57085891 від 11 жовтня 2018 р. про стягнення з боржника основної винагороди визнано протиправною та скасовано.
Стягнуто з приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича (65082, м. Одеса, вул. Гоголя, буд. 19, оф. 1, посвідчення приватного виконавця №0044 від 06.06.2017, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , р/р НОМЕР_2 , МФО 328704, банк: АТ КБ "Приватбанк") на користь приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз" (46006, м. Тернопіль, вул. Чернівецька 54, р/р НОМЕР_3 в АТ "Райфайзен Банк Аваль", МФО 380805, код ЄДРПОУ 03353503) судовий збір в сумі 14 772 (чотирнадцять тисяч сімсот сімдесят дві) гривні 25 коп. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відмітку про суму стягнутої основної винагороди приватного виконавця. Відтак, основна винагорода приватного виконавця стягується лише з суми, яка фактично стягнута на користь стягувача. Суд звернув увагу, що 11.10.2018 виконавцем прийнята постанова про повернення виконавчого документа ВП №57085891 на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження", однак фактичного стягнення по виконавчому документу на повну суму заборгованості не відбулося. Враховуючи наведене, суд вирішив, що оскаржене спірне рішення прийнято не на підставі, не у спосіб визначеному законами України, необґрунтовано, без урахування усіх обставин для прийняття рішення, не пропорційно, що свідчить про його невідповідність критеріям, встановленим ч.2 ст.2 КАС України та обумовлює необхідність його скасування.
КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2019 року апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича - задоволено.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2018 року в адміністративній справі №500/2190/18 за позовом Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз» до Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення основної винагороди - скасовано та прийнято нову постанову.
У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз» - відмовлено.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції звернув увагу на те, що оскільки постановою приватного виконавця від 11.10.2018 виконавчий документ повернено стягувачу згідно п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», тому, настають наслідки, які передбачені частиною 3 статті 40 вказаного Закону, де передбачено, що якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом. Тобто, постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору та постанова приватного виконавця про стягнення основної винагороди, відповідно до п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження», є самостійним виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню. Суд також зазначив, що основна винагорода приватного виконавця встановлюється у вигляді відсотка суми, що підлягає стягненню, а не суми, яка фактично стягнута у виконавчому провадженні. Така сума основної винагороди стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом, а виплата здійснються пропорційно до фактично стягнутої суми. У разі невиплати (неотримання) приватному виконавцеві винагороди у вигляді відсотка суми, що підлягає стягненню за виконавчим документом, під час здійснення виконавчого провадження, яке завершено, останній має право на примусове стягнення такої винагороди у сумі, що несплачена під час розподілу стягнутих із боржника коштів.
КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВУ (ЗАПЕРЕЧЕНЬ)
14 березня 2019 року на адресу суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз" на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2019 року, в якій скаржник просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції
В обґрунтування поданої касаційної скарги ПАТ «Тернопільгаз» зазначає, що, оскільки відповідно до ухвали суду про розстрочення рішення суду виконувалося у добровільному порядку, тому винесення постанови про стягнення основної винагороди у розмірі 984816,91 грн., обрахованої від залишку заборгованості, яка фактично стягнута приватним виконавцем не була, суперечить ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень і рішень інших органів» та ч. 1 ст. 19 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця, який затверджено постановою КМУ № 643 від 08.09.2016. Скаржник також вказує, що основна винагорода приватного виконавця є винагородою за вчинення ним заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи привели до фактичного виконання рішення суду. При стягненні основної винагороди приватного виконавця без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою, створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми основної винагороди або ж її стягнення без реального виконання рішення суду, що має місце у даному випадку.
Ухвалою Верховного Суду від 25 березня 2019 року було відкрито касаційне провадження за даною касаційною скаргою.
15 квітня 2019 року на адресу суду касаційної інстанції надійшов відзив на касаційну скаргу відповідача, в якій останній, вважаючи її необґрунтованою, просить залишити її без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін. 
Ухвалою Верховного Суду від 03 серпня 2021 року касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз" призначено до касаційного розгляду.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ 
Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 06 грудня 2017 року у справі №921/412/17-г/7, задоволено позовні вимоги та стягнуто з ПрАТ "Тернопільгаз" на користь ДК "Газ України" 16 474 432,74 грн. інфляційних втрат за зобов`язаннями, що виникли на підставі договору №06/110-1998 на купівлю-продаж природного газу, 1 946 556,69 грн. 3% річних розрахованих від сум основного боргу, що виникли на підставі договору №06/110-1998 на купівлю-продаж природного газу, судовий збір у розмірі 240 000 грн. 00 коп. за подання позовної заяви та 264 000,00 грн. судового збору за перегляд рішення місцевого суду в апеляційному порядку.
На виконання вказаної постанови Господарським судом Тернопільської області видано наказ від 03.01.2018 №921/412/17-г/7.
Приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Г.В., 27.08.2018 відкрито виконавче провадження ВП №57085891 з виконання наказу Господарського суду Тернопільської області від 03.01.2018 у справі № 921/412/17-г/7.
В межах відкритого виконавчого провадження №57085891 приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, згідно якої постановлено накласти арешт на грошові кошти, що містяться на усіх рахунках у банківських установах: а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом та належить боржнику ПрАТ "Тернопільгаз" у межах суми звернення стягнення з врахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 19 906 078,40 грн. В ході проведення виконавчих дій приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Г.В., списано з рахунків товариства 9 075 129, 85 грн.
Відповідно до поданої заяви стягувача ДК "Газ України" від 08.10.2018 про повернення виконавчого документа без виконання в зв`язку з досягненням згоди з ПрАТ "Тернопільгаз" на добровільне погашення заборгованості, приватним виконавцем винесено Постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 11.10.2018 ВП №57085891.
Як зазначено у Постанові про повернення виконавчого документа, в ході проведення виконавчих дій приватним виконавцем стягнуто та перераховано стягувачу ДК "Газ України" заборгованість в сумі 8 247 819,91 грн., та стягнуто 10% основної винагороди приватного виконавця в сумі 824 819, 91 грн., та витрат виконавчого провадження у розмірі 2490,03 грн. Залишок заборгованості за виконавчим документом, що підлягає поверненню стягувачу з врахуванням проведених стягнень становить 9 848 169,52 грн.
У відповідності до Ухвали Господарського суду Тернопільської області від 12 вересня 2018 року суму заборгованості у розмірі 9 848 169,52 грн., розстрочено терміном на 2 місяці із сплатою суми боргу стягувачу ДК "Газ України" частинами.
Однак, приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Г.В, одночасно з винесенням Постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, винесено Постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 11.10.2018 ВП №57085891 в сумі 984816,91 грн.
Також Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляком В.М. від 12.10.2018 ВП 57426258, накладено арешт на кошти боржника ПрАТ "Тернопільгаз", у банківській установі ПАТ "Мегабанк" м.Харків, МФО:351629, р/р НОМЕР_7, р/р НОМЕР_4 , р/р НОМЕР_5 , р/р НОМЕР_6 .
ПАТ "Тернопільгаз" вважає, що постанова про стягнення основної винагороди від 11.10.2018 ВП №57085891 в сумі 984816,91 грн. є протиправною та такою, що підлягає до скасування, відтак звернулось до суду з даною позовною заявою.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) 
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 № 1403-VIII (далі - Закон № 1403-VIII ):
1. За вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.
2. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.
3. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді:
1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру;
2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.
4. Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
5. Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Частина 3 статті 45 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII): Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.
Частина 3 статті 40 Закону № 1404-VIII: У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
На виконання статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2016 року № 643 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі - Порядок № 643).
Відповідно до пункту 19 Порядку № 643 приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Вирішуючи питання обґрунтованості поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з того, що за приписами частин 1-2 статті 341 КАС України (в редакції чинній до 08.02.2020), суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Суд, аналізуючи частини четверту та п`яту статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів», зазначає, що питання розміру основної винагороди приватного виконавця залежить від суми фактичної стягнутої ним суми, а не від суми, зазначеної у виконавчому документі.
Крім того, пунктом 19 Порядку № 643 визначено, що приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що за своїм призначенням основна винагорода приватного виконавця є винагородою приватному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в пропорційному до фактично стягнутої суми розмірі.
Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постановах від 03.03.2020 у справі №260/801/19, від 28.10.2020 у справі № 640/13697/19.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 27.08.2018 відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №57085891 з виконання наказу №921/412/17-г/7 виданого 03.01.2018 Господарським судом Тернопільської області. Пунктом третім вказаної постанови приватного виконавця визначено стягнути з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 10 % суми, що підлягає стягненню за виконавчим документом.
Згідно проведеного 27.08.2018 приватним виконавцем розрахунку розмір основної винагороди у цьому виконавчому провадженні становить 1809598,94 грн., що становить 10 % суми, що підлягає стягненню за виконавчим документом.
У зв`язку з поданням стягувачем заяви від 08.10.2018 про повернення виконавчого документа без виконання, приватним виконавцем винесено постанову від 11.10.2018 про повернення виконавчого документа стягувачу, на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».
Цього ж дня 11.10.2018 приватним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні ВП №57085891 в сумі 984816,91 грн., на підставі ст.3, ч.3 ст.40, ст.45 Закону України «Про виконавче провадження», ст.31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Як зазначено у Постанові про повернення виконавчого документа, в ході проведення виконавчих дій приватним виконавцем стягнуто та перераховано стягувачу ДК "Газ України" заборгованість в сумі 8 247 819,91 грн., та стягнуто 10% основної винагороди приватного виконавця в сумі 824 819, 91 грн., та витрат виконавчого провадження у розмірі 2490,03 грн. Залишок заборгованості за виконавчим документом, що підлягає поверненню стягувачу з врахуванням проведених стягнень становить 9 848 169,52 грн.
Відтак, Суд підкреслює, що приватним виконавцем лише частково було стягнуто з позивача заборгованість з подальшим перерахуванням її стягувачу - ДК "Газ України" (8 247 819,91 грн.) з одночасним стягненням основної винагороди у розмірі 10 % від цієї суми.
Водночас, як не заперечується сторонами у справі, відповідачем не було вчинено жодних активних дій щодо примусового стягнення решти суми заборгованості -  9 848 169,52 грн з причин повернення виконавчого документу стягувачу за його заявою.
Проте, незважаючи на відсутність дій відповідача щодо примусового стягнення вищезазначеної частини заборгованості, приватним виконавцем було винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні ВП №57085891 в сумі 984816,91 грн., тобто 10 % від наведеної суми заборгованості. 
Верховний Суд у своїх постановах вже висловлював позицію з приводу даного питання. Так у постановах від 21.01.2021 у справі № 160/5321/20, від 27.04.2021 у справі № 580/3444/20, Верховний Суд зазначив, що право на стягнення суми основної винагороди, визначеної у постанові про стягнення основної винагороди, залежить від того чи виконане рішення в повному або частковому обсязі внаслідок дій приватного виконавця.
Таким чином, враховуючи вищевикладене та обставини у справі, Суд підкреслює, що стягнення основної винагороди приватного виконавця за рішеннями майнового характеру вже після завершення виконавчого провадження (в тому числі в разі повернення виконавчого документа стягувачу або закінчення виконавчого провадження) за умови, що стягнення усієї суми заборгованості за рішенням фактично не відбулося, є неможливим в силу положень статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та пункту 19 Порядку № 643.
Тому, враховуючи вищенаведені норми, Суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що підставою для стягнення основної винагороди у межах виконавчого провадження є здійснення приватним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум та основна винагорода обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум.
Відтак, розглянувши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши правильність застосування судом норм матеріального права, колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції скасовано правильне по суті та законне рішення суду першої інстанції.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.
Відповідно до статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Керуючись статтями 341, 344, 349-356, 359 КАС України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, - 
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз" задовольнити повністю.
Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2019 року - скасувати.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2018 року - залишити в силі.
Повний текст постанови складено 11.08.2021.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не оскаржується.

Судді	Н.А. Данилевич М.І. Смокович 	
                                                                                        Н. В. Шевцова