ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року 
м. Київ

Справа №  927/889/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Жукова С.В. - головуючого, Банаська О.О., Пєскова В.Г.,

за участі секретаря: Купрейчук С.П.,
за участі: Учасника справи (представник ТОВ "Експрес Транзит Груп") - Попов А.С. (ордер № 1023065 від 31.10.2020); скаржника (представник ТОВ "Юрвас") - Бистров Д.А. (дов. від 01.10.2020); позивача (представник Командитного товариства "Желєв С.С. і компанія "Комиш - Зорянського елеватора") - Безух А.М. (дов. від 01.04.2021)   

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою сервісу "EasyCon" касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮРВАС"

на ухвалу Господарського суду Чернігівської області 05.11.2020
та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2021

у справі 
за заявою Командитного товариства "Желєв С.С. і компанія "Комиш - Зорянського елеватора"
до Приватного підприємства "Молокозавод - Олком" та Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮРВАС"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: арбітражний керуючий Седлецький О.В.
про визнання договору недійсним, 

поданої в межах справи 
за заявою Командитного товариства "Желєв С.С. і компанія "Комиш - Зорянського елеватора"
до Приватного підприємства "Молокозавод - Олком"
про відкриття справи про банкрутство, -

ВСТАНОВИВ: 

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи

1. Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 26.12.2018р., зокрема відкрито провадження у справі про банкрутство Приватного підприємства «Молокозавод - Олком»; визнано безспірні вимоги ініціюючого кредитора Командитного товариства «Желєв С.С. і компанія «Комиш - Зорянського елеватора» в розмірі 53      492      070,55 грн заборгованості та 17 620,00 грн судового збору; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном боржника; розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Седлецького О.В.

2. 29 січня 2019 року до Господарського суду Чернігівської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮРВАС» про визнання кредиторських вимог до боржника в сумі 62      817      412,00 грн. та 3 842,00 грн. судового збору.
2.1. В обґрунтування заявлених кредиторських вимог ТОВ «ЮРВАС» посилається на невиконання боржником взятих на себе зобов`язань щодо своєчасного повернення фінансової допомоги, наданої згідно договору зворотної фінансової допомоги № 24 від 25.06.2018р., укладеного між ТОВ «ЮРВАС» та боржником.
2.2. Приватне підприємство «Молокозавод - Олком» грошові вимоги ТОВ «ЮРВАС» визнало в повному обсязі, натомість, розпорядником майна боржника вимоги ТОВ «ЮРВАС» були відхилені у зв`язку з відсутністю первинних документів, що підтверджують наявність заборгованості у боржника.
2.3. Командитне товариство «Желєв С.С. і компанія «Комиш - Зорянського елеватора» також заперечило проти кредиторських вимог ТОВ «ЮРВАС», вказуючи, що дане товариство не є працюючим підприємством і не могло мати на своїх банківських рахунках 62      817      412,00 грн. 
2.4. В процедурі розпорядження майном боржника судом були задоволені клопотання розпорядника майна боржника - арбітражного керуючого Седлецького О.В. про витребування доказів. Так, ухвалою від 19.12.2019р. витребувано, зокрема, у Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» довідку про рух коштів по рахункам ПП «Молокозавод - Олком» за останні три календарні роки (2016 - 2019) по день надання відповіді на відповідний запит. Уповноважено на одержання таких доказів розпорядника майна боржника.
2.5. Ухвалою суду від 24.12.2019р. витребувано від боржника документи необхідні для проведення аналізу фінансово - господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності боржника та становища на ринках боржника; по виявленню (за наявності) ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства тощо. Уповноважено на одержання таких доказів розпорядника майна боржника.

3. 18 червня 2020 року до Господарського суду Чернігівської області, в межах справи про банкрутство Приватного підприємства «Молокозавод - Олком», надійшла заява від 17.06.2020р. № 158 Командитного товариства «Желєв С.С. і компанія «Комиш - Зорянського елеватора» до Приватного підприємства «Молокозавод - Олком» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮРВАС» про визнання договору недійсним (надалі - Заява), згідно якої заявник просить визнати недійсним договір про зворотну фінансову допомогу № 24 від 25.06.2018р., укладений між Приватним підприємством «Молокозавод - Олком» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮРВАС».
3.1. В обґрунтування Заяви товариство зазначає, що на його думку, спірний договір є удаваним правочином, підписаним для створення фіктивної кредиторської заборгованості.
3.2. Також, заявник вказує, що за інформацією Головного управління ДФС у Запорізькій області ТОВ «ЮРВАС» не є працюючим товариством і до відповідних органів не звітує; статутний фонд товариства становить 1000 грн. і грошові кошти, надані боржнику як поворотна фінансова допомога в сумі 62      817      412 гривень, були відсутні на рахунках юридичної особи; крім того, відповідна операція в балансі та ф-2, податковій звітності товариства не знайшла свого відображення. Фактично надані боржнику грошові кошти є коштами ПП «Молокозавод - Олком», які були перераховані останнім на рахунки ТОВ «ЮРВАС» через декілька транзитних фірм в період з 03.07.2018р. по 12.07.2018р.
3.3. Заявник вважає, що наслідки спірного договору зачіпають права та інтереси кредиторів по даній справі; внаслідок умисного створення фіктивної кредиторської заборгованості кредиторські вимоги, зокрема Командитного товариства «Желєв С.С. і компанія «Комиш - Зорянського елеватора», не можуть бути задоволені в процесі банкрутства.
3.4. На думку заявника, умисел відповідачів при укладанні спірного договору полягає в отриманні контролю через фіктивну фірму над своїм підприємством в стадії банкрутства та отримати на таку фіктивну фірму грошове або інше задоволення кредиторських вимог, яких в дійсності не існує; отже, між сторонами був укладений фіктивний правочин, який в силу положень ст. 234 Цивільного кодексу України створено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином.
3.5. Додатково заявник посилається на наявність підстав для визнання недійсним договору про зворотну фінансову допомогу № 24 від 25.06.2018р. згідно положень ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства, адже внаслідок його укладення боржник взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій ТОВ «ЮРВАС». 

Короткий зміст та мотиви рішень судів першої та апеляційної інстанцій

4. Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 05.11.2020, яку залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2021, заяву КТ "Желєв С.С. і компанія "Комиш - Зорянського елеватора" від 17.06.2020 №158 до ПП "Молокозавод - Олком" та ТОВ "ЮРВАС" про визнання договору недійсним задоволено.
Визнано недійсним договір про зворотну фінансову допомогу №24 від 25.06.2018, укладений між ПП "Молокозавод - Олком" та ТОВ "ЮРВАС"; розподілено судовий збір.
4.1. Судові рішення мотивовані тим, що договір про зворотну фінансову допомогу №24  від 25.06.2018р. був вчинений умисно ТОВ "ЮРВАС" та ПП "Молокозавод - Олком" не з метою реального надання фінансової допомоги, а з метою створення штучної кредиторської заборгованості у ПП "Молокозавод - Олком" задля подальшого його ухилення від сплати ним кредитних зобов`язань перед КТ "Желєв С.С. і компанія "Комиш - Зорянського елеватора", отримання контролю через ТОВ "ЮРВАС" над ПП "Молокозавод - Олком" в справі про банкрутство, отримання ТОВ "ЮРВАС" грошового або іншого задоволення кредиторських вимог. 

Короткий зміст вимог касаційної скарги 

5. ТОВ "ЮРВАС" звернулось до касаційного господарського суду зі скаргою на ухвалу Господарського суду Чернігівської області 05.11.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 у справі № 927/889/18, в якій скаржник просить скасувати рішення попередніх судових інстанцій та прийняти нове, яким у задоволенні заяви КТ "Желєв С.С. і компанія "Комиш - Зорянського елеватора" про визнання договору зворотної фінансової допомоги № 24 від 25.06.2018 відмовити у повному обсязі.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

6. На виконання вимог п.5 ч.2 ст. 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), скаржник зазначив, що звернувся до суду касаційної інстанції на підставі п.1 ч.2 ст.287 ГПК України, оскільки судом апеляційної інстанції при застосуванні ст. 234 ЦК України не враховано правових висновків Верховного Суду викладених у постановах від 13.08.2019 у справі № 912/2185/16, від 23.04.2019 у справі № 904/3941/18, від 22.05.2019 у справі № 910/6134/17, від 28.01.2020 у справі 
№ 924/1208/18, а також суд апеляційної інстанції застосував ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства (Далі - КУзПБ) без урахування правових висновків Верховного Суду викладених у постанові від 12.11.2020 у справі № 911/956/17

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

7. Командитним товариством "Желєв С.С. і компанія "Комиш - Зорянського елеватора" подано відзив на касаційну скаргу з проханням залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

8. Арбітражним керуючим Седлецьким О.В. подано до Суду пояснення у справі з проханням залишити оскаржувані судові рішення без змін, а касаційну скаргу ТОВ "ЮРВАС" без задоволення

Провадження у Верховному Суді

9. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №   927/889/18 визначено колегію суддів у складі: Жукова С.В. - головуючого, Пєскова В.Г., Огородніка К.М., що підтверджується протоколом передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 18.03.2021.

10. У зв`язку з перебуванням судді Пєскова В.Г. у відпустці з 15.03.2021 по 02.04.2021 (згідно наказу КГС ВС від 24.02.2021 № 3-к), розпорядженням заступника    керівника   апарату-керівника секретаріату  КГС ВС від 25.03.2021 № 29.3-02/665  призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 927/889/18. 

11. Автоматизованою    системою    документообігу    суду   для    розгляду     справи 
№ 927/889/18 визначено колегію суддів у складі: Жукова С.В. - головуючого, Огородніка К.М., Ткаченко Н.Г., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.03.2021.

12. Ухвалою Касаційного господарського суду Верховного Суду від 05.04.2021 у  справі № 927/889/18 касаційну скаргу ТОВ "ЮРВАС" на ухвалу Господарського суду Чернігівської області 05.11.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 у даній справі залишено без руху у зв`язку з тим, що скаржником не були зазначенні підстави подання касаційної скарги; надано останньому строк на усунення недоліків, який становив 10 днів з дня вручення вказаної ухвали.

13. 17.05.2021 до суду касаційної інстанції від ТОВ "ЮРВАС" надійшла заява про усунення недоліків касаційної скарги.

14. Ухвалою Касаційного господарського суду Верховного Суду від 21.05.2021 у  справі № 927/889/18 відкрито касаційне провадження у справі № 927/889/18 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮРВАС" на ухвалу Господарського суду Чернігівської області 05.11.2020 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 26.01.2021 у даній справі. 
Призначено до розгляду касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮРВАС" на  30 червня 2021 року о  12:00 год. у відкритому судовому засіданні у приміщенні Касаційного господарського суду за адресою: м.Київ, вул. О. Копиленка, 6, в залі судових засідань № 330.

15. 14.06.2021 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСПРЕС ТРАНЗИТ ГРУП" Попова Андрія Сергійовича надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою сервісу "EasyCon".

16. Ухвалою Касаційного господарського суду Верховного Суду від 15.06.2021 у  справі № 927/889/18 клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСПРЕС ТРАНЗИТ ГРУП" Попова Андрія Сергійовича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою сервісу "EasyCon" - задоволено.
Ухвалено проведення судового засідання в режимі відеоконференції здійснити за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EаsyCon" (https://easycon.com.ua/) та інше.

17. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи                                      № 927/889/18 визначено колегію суддів у складі: Жукова С.В. - головуючого, Банаська О.О., Пєскова В.Г., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 29.06.2021.

18. Ухвалою Касаційного господарського суду Верховного Суду від 29.06.2021 у  справі № 927/889/18 клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮРВАС" Бистрова Д.А. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою сервісу "EasyCon" - задоволено.
Ухвалено проведення судового засідання в режимі відеоконференції здійснити за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EаsyCon" (https://easycon.com.ua/).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 

19. Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти них, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувані судові рішення залишити без змін, виходячи з такого.

19. Відповідно статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

20. Предметом касаційного оскарження у цій справі є заява ініціюючого кредитора  Командитного товариства «Желєв С.С. і компанія «Комиш - Зорянського елеватора» про визнання недійсним договору про зворотну фінансову допомогу, яка обґрунтована вчиненням боржником, до порушення провадження у справі про його банкрутство, оспорюваного правочину з метою ухилення від сплати кредиторської заборгованості у майбутньому шляхом укладення удаваного правочину для створення фіктивної кредиторської заборгованості.
21. За результатом розгляду заявлених кредитором вимог суди попередніх інстанцій дійшли висновку з посиланням, зокрема, на приписи статей 3, 13, 202, 203, 215, 228, 234 ЦК України,  ст.42 Господарського кодексу України та статті 42 КУзПБ про фіктивність оспорюваного правочину, оскільки в якості фінансової допомоги ПП "Молокозавод - Олком" фактично отримало власні грошові кошти, що порушує інтереси кредиторів, а отже має ознаки фраудаторного правочину, тоді як скаржник вважає цей висновок судів помилковим та зазначає про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин приписів ст. 234 ЦК України та частини другої статті 42 КУзПБ.
22. Отже, з огляду на зміст предмету судового розгляду, доводів скаржника, висновків судів попередніх інстанцій, необхідним є вирішення питання правомірності визнання оспорюваного правочину недійсним з підстав передбачених нормами Цивільного кодексу України,  а також частиною другої статті 42 КУзПБ.
23. З огляду на приписи пунктів 2, 4 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ (згідно яких з дня введення вказаного в дію Кодексу втратив чинність Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" №   2343-ХІІ  і з дня введення Кодексу, подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону про банкрутство. Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.
24. Водночас слід зазначити, що Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду з метою єдності та сталості судової практики щодо застосування статті 42 КУзПБ у Постанові від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16 дійшов висновку, що норми цієї статті з урахуванням приписів пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу, який стосується процесуальних норм КУзПБ, застосовується до усіх заяв арбітражних керуючих та кредиторів, поданих після вступу в дію КУзПБ, а темпоральним критерієм її застосування є дата відкриття провадження у справі про банкрутство. Передбачений статтею 42 КУзПБ трирічний строк у будь-якому разі відраховується від дати відкриття провадження у справі про банкрутство. Такий строк з огляду на вступ в дію КУзПБ 21.10.2019 може повноцінно діяти лише у разі відкриття відповідного провадження після 21.10.2022.
25. Тобто підстава недійсності правочину (оспорюваності чи нікчемності) має існувати в момент вчинення правочину, тоді як підстави визнання правочинів боржника недійсними, що містяться в статті 42 КУзПБ, не є повністю тотожними (ідентичними) з підставами, що містилися в статті 20 Закону про банкрутство, чинного до 21.10.2019.
26. Тому приписи статті 42 КУзПБ у частині підстав для визнання недійсними правочинів боржника не підлягають застосуванню до правочинів, що були вчинені боржником до дати введення в дію КУзПБ, тобто до 21.10.2019. До правовідносин, що склалися до 21.10.2019, - підлягають застосуванню приписи статті 20 Закону про банкрутство.
27. Враховуючи наведені вище висновки зроблені у постанові Судової палати для розгляду справ про банкрутство від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16 та з огляду на встановлені під час розгляду справи судами попередніх інстанцій обставини порушення провадження у справі про банкрутство Приватного підприємства "Молокозавод - Олком" 26.12.2018 та вчинення спірного правочину від 26.07.2018, що  мали місце до введення в дію КУзПБ, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку щодо наявності підстав для поширення на спірні правовідносини у цій справі положень статті 42 КУзПБ.

28. Щодо захисту порушених прав кредиторів та боржника у правовідносинах до яких не підлягають застосуванню приписи статті 42 КУзПБ при визнанні недійсними угод боржника, слід зазначити таке.

29. Відповідно до частини першої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону про банкрутство, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

30. За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді. 

31. Частиною першою статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства визначено справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

32. Відповідно до частин першої, другої статті 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

33. Способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Інакше кажучи, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (пункт 14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц та пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18).

34. Застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18). 

35. Поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так самовстановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними (рішення ЄСПЛ від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" (Doran v. Ireland)).

36. Ефективність означає як попередження стверджуваного порушення чи його продовження, так і надання відповідного відшкодування за будь-яке порушення, яке вже відбулося (рішення ЄСПЛ від 26.10.2000 у справі "Кудла проти Польщі" (Kudla v. Poland)).

37. У рішенні від 05.04.2005 у справі "Афанасьєв проти України" ЄСПЛ зазначав, що засіб захисту, що вимагається, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

38. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

39. Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 ГК України визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

40. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац дванадцятий частини другої статті 16 ЦК України).

41. Провадження у справі про банкрутство, на відміну від позовного провадження, призначенням якого є визначення та задоволення індивідуальних вимог кредиторів, має на меті задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника. Досягнення цієї мети є можливим за умови гарантування: 1) охорони інтересів кредиторів від протизаконних дій інших кредиторів; 2) охорони інтересів кредиторів від недобросовісних дій боржника, інших осіб; 3) охорони боржника від протизаконних дій кредиторів, інших осіб.

42. Отже розгляд та захист порушених справ у межах справи про банкрутство має певні характерні особливості, що відрізняються від позовного провадження.

43. Передусім це зумовлено специфікою провадження у справах про банкрутство, яка полягає у застосуванні специфічних способів захисту її суб`єктів, особливостях процедури, учасників стадій та інших елементів, які відрізняють це провадження від позовного. 

44. Беззаперечно, що визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимальне та справедливе задоволення вимог кредиторів.

45. Водночас, відсутність підстав для застосування статті 42 КУзПБ з огляду на непоширення її дії на правовідносини, що склалися до вступу в дію КУзПБ, не виключає можливості звернення зацікавлених осіб (арбітражного керуючого або кредитора) з позовами про захист майнових прав та інтересів з підстав, передбачених нормами ЦК України, ГК України чи інших законів. (див. висновки сформульовані у постанові судової палати для розгляду справ про банкрутство від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16)

46. КУзПБ є частиною цивільного/господарського законодавства, тому до правовідносин, які регулює цей Кодекс як спеціальний нормативно-правовий акт, можуть застосовуватися також норм ЦК України, зокрема щодо загальних підстав для визнання недійсними правочинів за участі боржника. 

47. Визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України, статтею 20 ГК України. Загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 цього Кодексу.

48. Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України, для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. 

49. Таке розуміння способу захисту як визнання правочину недійсним є усталеним у судовій практиці, що підтверджується висновками, які містяться у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 17.06.2020 у справі № 910/12712/19, від 20.01.2021 у справі № 910/8992/19 (910/20867/17), від 16.03.2021 у справі № 910/3356/20, від 18.03.2021 у справі № 916/325/20, від 19.02.2021 у справі №   904/2979/20 та ін.

50. Тому у кожному випадку цієї категорії справ суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків.

51. Колегія суддів наголошує, що у частині третій статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

52. В силу принципів рівності, змагальності та диспозитивності (статті 7, 13, 14 ГПК України), обов`язок з доведення обставин, на які посилається сторона, покладається на таку сторону.

53. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

54. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

55. При цьому відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

56. Згідно зі статтею 77 ГПК України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

57. Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. 

58. Колегія суддів звертає увагу, що із внесенням 17.10.2019 змін до ГПК України його статтю 79 викладено у новій редакції, чим фактично впроваджено в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

59. Зазначений стандарт підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

60. Іншими словами, тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

61. Одночасно статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

62. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

63. Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

64. З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.

65. Верховний Суд, в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17.

66. Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

67. Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

68. Колегія суддів також зазначає, що у пунктах 1 - 3 частини першої статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

69. Наведенні вище правові висновки узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 29.01.2021 у справі №922/51/20, від 04.03.2021 у справі №908/1879/17 та від 21.04.2021 у справі №910/701/17.

70. Крім того, у справах господарської юрисдикції Верховний Суд неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Суд наголошував, що стандарти доказування є важливим елементом змагальності процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність (постанови Верховного Суду   від 27.02.2019 у справі № 922/1163/18;   від 29.08.2018 у справі № 909/105/15;   від 29.08.2018 у справі № 910/23428/17;   від 31.01.2018 у справі № 910/8763/17).

71. Стандарт доказування - це та ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину - доведеною. Мова йде про достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним.

72. Баланс ймовірностей або перевага доказів характерні для цивільного та господарського процесів, де основним принципом є змагальність сторін, а суд виступає лише арбітром.

73. Водночас, для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості, при оскарженні заінтересованими особами угод боржника в порядку спеціальних норм КУзПБ або за правилами норм ЦК України, суду слід розглядати відповідні заяви пов`язані із недійсністю правочинів із застосуванням засад змагальності сторін у поєднанні з детальною перевіркою реальності проведення господарських операцій та наміру створення саме тих правових наслідків, що притаманні певним видам господарських правочинів. 

74. Відповідно до статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

75. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише "про людське око", знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, які встановлені законом для цього виду правочину (висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17).

76. Основними ознаками фіктивного правочину є введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

77. У разі оскарження правочину заінтересованою особою необхідним є надання оцінки дій сторін цього договору в контексті критеріїв добросовісності, справедливості, недопустимості зловживання правами, зокрема, спрямованим на позбавлення позивача в майбутньому законних майнових прав.

78. Таким чином, суд, з`ясовуючи питання щодо фіктивності договору, як укладеного всупереч інтересам позивача, має з`ясувати дійсні наміри сторін, тобто чи була мета укладення договору іншою, аніж це випливає зі змісту договору.

79. За результатами касаційного оскарження судових рішень першої та апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що застосований судами першої та апеляційної інстанцій підхід в оцінці доказів відповідає наведеним вимогам. Дослідивши обставини справи на підставі наданих учасниками пояснень і доказів, суди дійшли правильного висновку про наявність підстав вважати, що надані ПП "Молокозавод - Олком" в якості фінансової допомоги грошові кошти фактично є коштами ПП "Молокозавод - Олком", які були перераховані останнім в липні 2018 року на рахунки ТОВ "ЮРВАС" через декілька транзитних фірм (ТОВ "ЮРВАН" і ТОВ "Юридична інвестиційна компанія"), з огляду на більшу вірогідність відповідних доказів, адже у ТОВ "ЮРВАС" не було на банківських рахунках власних грошових коштів у розмірі 62       817 412,00 грн, товариство з квітня 2014 року по 22.06.2018р. знаходилось в стані припинення і не вело господарську діяльність.

80. Судами встановлено:
80.1 Договір зворотної фінансової допомоги № 24 був укладений між ТОВ "ЮРВАС" та ПП "Молокозавод - Олком" 25 червня 2018 року, тобто одразу після набрання законної сили рішенням Господарського суду Запорізької області від 06.12.2017р. по справі № 908/5508/14 та видачі судом наказу на його примусове виконання - стягнення з ПП "Молокозавод - Олком" на користь КТ "Желєв С.С. і компанія "Комиш - Зорянського елеватора" 54 277 604,07 грн. заборгованості;            
80.2. ТОВ "ЮРВАС" надало докази перерахування 05.07.2018р. - 12.07.2018р. та 24.07.2018р. на рахунок ПП "Молокозавод - Олком" грошових коштів в розмірі 63       000 012,00 грн. (виписка ПАТ "Альфа - Банк" від 01.08.2018р. за період з 01.07.2018р. по 01.08.2018р.). Однак згідно цієї ж банківської виписки грошові кошти в розмірі 63       000 012,00 грн. були отримані ТОВ "ЮРВАС" від ТОВ "Юридична інвестиційна компанія" (ТОВ "Ю. І. К", код 41117850) в цей же період згідно договорів укладених напередодні або під час проведення грошових переказів;      
80.3. Доказів того, що між ТОВ "ЮРВАС" та ТОВ "Юридична інвестиційна компанія" дійсно були укладені такі договори і що перерахування грошових коштів на рахунок ТОВ "ЮРВАС" відповідає їх умовам, суду надано не було;
80.4. Розмір статутного капіталу ТОВ "ЮРВАС" і ТОВ "ЮРВАН" - 1 000,00 грн.;
80.5. ТОВ "ЮРВАС" та ТОВ "ЮРВАН" з квітня 2014 року по 22.06.2018р. знаходились в стані припинення юридичної особи в результаті ліквідації за рішенням їх засновників (учасників) згідно витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань;
80.6. ТОВ "ЮРВАС" та ТОВ "ЮРВАН" не подають фінансову та податкову звітність з 2014 року згідно листа Головного управління ДПС у Запорізькій області від 07.07.2020р. № 39873/10/08-01-56-02;
80.7. ТОВ "Юридична інвестиційна компанія" не подавало фінансову та податкову звітність за 2018 рік згідно листа Головного управління ДПС у м. Києві від 03.07.2020р. № 15230/9/26-15-02-06-25;
80.8. за період з 03.07.2018р. по 12.07.2018р. включно ПП "Молокозавод - Олком" перерахувало на рахунок ТОВ "ЮРВАН" 59 656 750,00 грн. в якості оплати за обладнання згідно договору від 22.08.2011р. При цьому, доказів того, що між ТОВ "ЮРВАН" та ПП "Молокозавод - Олком" дійсно був укладений такий договір і що перерахування грошових коштів на рахунок ТОВ "ЮРВАН" відповідає його умовам, та що було здійснено таку поставку суду надано не було.

81. Крім того, слід звернути увагу, що відповідно до ст.42 Господарського кодексу України - підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

82. Судами встановлено та не спростовано під час розгляду справи, що у здійснених операціях ПП "Молокозавод - Олком", ТОВ "ЮРВАС" ТОВ "ЮРВАН", ТОВ "Юридична інвестиційна компанія" щодо перерахування коштів відсутня мета підприємницької діяльності - одержання прибутку від операції, проведені операції суперечили статутній діяльності зазначених підприємств, а будь-які бухгалтерські документи, які обґрунтовують правомірність зазначених перерахувань грошових коштів відсутні.

83. Щодо доводів скаржника стосовно прийняття оскаржуваних судових рішень без урахування правових висновків Верховного Суду викладених у постанові від 12.11.2020 у справі № 911/956/17, слід звернутись до п. п. 24-27 цієї постанови.
83.1. Водночас, неврахування висновків про які йдеться у касаційній скарзі не може бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки це не призвело до ухвалення незаконних рішень, у цьому випадку.

84. Щодо доводів скаржника стосовно прийняття оскаржуваних судових рішень без урахування правових висновків Верховного Суду при застосуванні ст. 234 ЦК України викладених у постановах від 13.08.2019 у справі № 912/2185/16, від 22.05.2019 у справі № 910/6134/17, від 28.01.2020 у справі № 924/1208/18, колегія суддів зазначає таке.

85. Вирішуючи питання визначення подібності правовідносин, Верховний Суд звертається до правових висновків, викладених у судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду та об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду. 

86. Так, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).

87. Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2018 №910/17999/16; пункт 38 постанови від 25.04.2018 №925/3/17, пункт 40 постанови від 25.04.2018 №910/24257/16). Такі ж висновки були викладені і в постановах Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі №910/8956/15 та 13.09.2017 у справі №923/682/16.

88. При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №757/31606/15-ц).

89. Отже для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

90. Таким чином, Верховний Суд відхиляє як помилкові доводи скаржника про те, що оскаржувані судові рішення у цій справі прийняті без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у зазначених скаржником постановах Верховного Суду, оскільки зміст правовідносин, їх предмет, підстави та правове регулювання, а також встановлені фактичні обставини, що формують зміст правовідносин у зазначених справах і у справі, яка переглядається, є різними; у кожній із зазначених справ суди виходили з обставин та умов конкретних правовідносин і фактично-доказової бази, з урахуванням наданих сторонами доказів, що виключає подібність спірних правовідносин у вказаних справах.

91. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації", у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації"), яку згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ як джерело права, повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

92. З огляду на встановлені судами обставини справи та надану їм оцінку, Верховний Суд зауважує, що зазначені у касаційній скарзі доводи не є підставою для скасування ухвалених у цій справі судових рішень, оскільки вони не доводять порушення або неправильного застосування під час розгляду справи норм матеріального та процесуального права.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
93. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
94. Згідно з статтею 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
95. Ураховуючи наведені положення законодавства та обставини, встановлені апеляційним господарським судом, зважаючи на межі перегляду справи судом касаційної інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, Верховний Суд вважає, що оскаржувані судові рішення прийняті з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх зміни чи скасування відсутні.
Судові витрати
96. Зважаючи на висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду про залишення касаційної скарги без задоволення, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮРВАС" залишити без змін.

2. Ухвалу Господарського суду Чернігівської області 05.11.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 у справі №927/889/18 залишити без задоволення.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                            С.В. Жуков

Судді                                                                                                         О.О. Банасько 
          
                                                                                                    В.Г. Пєсков