КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 761/21866/19
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/10246/2021
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
31 серпня 2021 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,
за участю секретаря судового засідання  Карпенка В.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Рішко Надії Іванівни в інтересах Національного університету фізичного виховання і спорту України на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2020 року у складі судді Волошина В.О.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до Олімпійського коледжу імені Івана Піддубного, правонаступником якого є Національний університет фізичного виховання і спорту України, про визнання дій незаконними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - 
 
В С Т А Н О В И В :
 
У травні 2019 року ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до Олімпійського коледжу імені Івана Піддубного, правонаступником якого є Національний університет фізичного виховання і спорту України, у якому з урахуванням поданої уточненої позовної заяви, просив: визнати незаконними дії відповідача щодо безпідставного звільнення  його за п. 3 ст. 41 КЗпП України та поновити позивача на посаді вчителя з футболу; стягнути з відповідача на користь позивача невиплачену заробітну плату за весь час вимушеного прогулу згідно довідки розрахунку середньомісячної заробітної плати; зобов`язати відповідача, протягом трьох календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили, внести відповідний запис до трудової книжки позивача про визнання його звільнення з посади вчителя з футболу з 13 травня 2019 року за п. 3 ст. 41 КЗпП України незаконним.
 
Позов обґрунтовано тим, що він працював у відповідача на посаді вчителя з футболу й 13 травня 2019 року його було звільнено з роботи  відповідно до наказу відповідача №215-К, за п. 3 ст. 41 КЗпП України. 
 
Позивач вважає таке звільнення незаконним, оскільки він не вчиняв ніякого аморального проступку та відповідач звільнив його з порушення норм закону, коли позивач перебував на лікарняному, та порушив право позивача на працю, передбачене Конституцією України.
 
Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. 
 
Поновлено ОСОБА_2 на роботі на посаді вчителя з футболу Олімпійського коледжу імені Івана Піддубного.
 
Стягнуто з Олімпійського коледжу імені Івана Піддубного на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 113 582  грн 51 коп. без врахування відповідних податків й інших обов`язкових платежів.
 
Вирішено питання судових витрат.
 
Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі на посаді вчителя з футболу Олімпійського коледжу імені Івана Піддубного та виплати йому суми середньомісячної заробітної плати у розмірі 7 492 грн 32 коп. без врахування відповідних податків й інших обов`язкових платежів. 
 
У решті позову відмовлено.  
 
В апеляційній скарзі адвокат Рішко Н.І. в інтересах Національного університету фізичного виховання і спорту України, посилаючись на неправильну оцінку доказів та обставин, що мали вирішальне значення для вирішення даної справи, неправильне застосуванням норм матеріального права, а саме: ст.ст. 21, 23, 41 КЗпП України та порушення норм процесуального права - ст. 89 ЦПК України, просила скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.
 
За змістом вказано, що у заочному рішенні суду не було визначеної належної оцінки Рішенню Дисциплінарного комітету  дитячо-юнацької футбольної ліги України від 18.04.2019 року, яке не оскаржувалося позивачем та набуло чинності, а тому суд дійшов помилкового висновку про те, що відсутні належні докази, які б підтверджували про вчинення позивачем аморального проступку, який полягає в наданні завідомо неправдивої інформації щодо складу команди, яка ввела в оману суддів, що обслуговували матч 12-го туру чемпіонату України сезону 2018/2019 років в присутності учнів, батьків учнів,  тренерів інших команд, які брали участь у чемпіонаті, що суперечить морально-етичним правилам поведінки в суспільстві.
 
Вказано, що судом не було взято до уваги та не досліджено пояснювальну записку від 03.05.2019 року, де позивач зазначив, що він нібито «випадково вніс у список ОСОБА_3 . А також на пояснення ОСОБА_2 , з якого убачається. що він самостійно сплатив штраф накладений на команду Олімпійського коледжу ім. Івана Піддубного. Тим самим визнавши, що все таки він вчинив дії, що були визначені у Рішенні Дисциплінарного комітету дитячо-юнацької футбольної ліги України від 18.04.2019 року № 16 та вніс до заявкового листа команди футболіста ОСОБА_3 .
 
Крім того, всупереч вимогам ст. 89  ЦПК України, районним судом також не було досліджено доповідну записку методиста ОСОБА_5 від 02.05.2019 року, де зазначалося, що саме  ОСОБА_2 складав список учнів, які братимуть участь у змаганнях та вніс учня ОСОБА_3 у цей список, який не був учнем коледжу.
 
Зазначено, що між сторонами 28 листопада 2018року було укладено контракт зі строком на один рік, для продовження дії якого вимагається волевиявлення па подовження трудових відносин як роботодавця, так і працівника. Однак, сторони, визначені контрактом дії для пролонгації контракту не вчинили і згоди щодо продовження його дії чи переукладення па новий рок не дійшли, а заочне рішення суду не може замінювати визначену контрактом процедуру, тому районний суд, при сплині строку дії договору, не мав  правових підстав до поновлення ОСОБА_2 на роботі.  
 
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
 
Колегія суддів, вислухавши адвоката Рішко Н.І. в інтересах Національного університету фізичного виховання і спорту України, яка просила апеляційну скаргу задовольнити, ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.
 
 Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам рішення суду першої  інстанції у повному обсязі не відповідає.
 
Як убачається з матеріалів справи, відповідно до наказу №767-к від 28 листопада 2018 року ОСОБА_2 було прийнято на роботу в ОК ім. І.Піддубного на посаду вчителя з футболу за контрактом, строком на один рік (а.с. 10 т.1).
 
Встановлено, що ОК ім. І.Піддубного реорганізовано шляхом приєднання до  Національного університету  фізичного виховання і спорту України (а.с.30-32 т.2).
 
Наказом ОК ім. І.Піддубного від 13 травня 2019 року №215-к ОСОБА_2 було звільнено з посади вчителя з футболу на підставі п. 3 ст. 41 КЗпП України, у зв`язку з вчиненням працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи (а.с. 12-13).
 
Також встановлено, що підставою для звільнення позивача з займаної посади за вчинення аморального проступку слугувало Рішення дисциплінарної комітету дитячо-юнацької футбольної ліги України №16 від 18 квітня 2019року, згідно якого при оформленні заявки для участі у матчі 12-го туру чемпіонату України сезону 2018/19рр. між командами ОК ім. І.Піддубного м. Києві (U-16) - ВОДЮСШ м. Вінниця (U-16), вчитель з футболу ОСОБА_2 склав список учнів, які будуть брати участь у змаганнях, в якому було виявлено особу, що не є учнем коледжу, а саме замість заявленого футболіста ОСОБА_7 до складу команди було включено ОСОБА_3 (а.с.16-18 т.1).
 
 Відповідно до п. 3 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи.
Відповідно до правової позиції викладеної у постанові від 11 лютого 2015р. у справі №6-248цс-14 аморальним проступком є винне діяння, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечить змісту трудової функції, тим самим дискредитуючи службово-виховні, посадові повноваження відповідного кола осіб. Зокрема, аморальним слід вважати появу в громадських місцях у нетверезому стані, нецензурну лайку, бійку, поведінку, що принижує людську гідність тощо. Аналіз положень пункту 3 статті 41 КЗпП України та Закону України «Про освіту» дає підстави для висновку про те, що працівники, які виконують виховну функцію, - вчитель, педагог, вихователь - зобов`язані бути людиною високих моральних переконань та бездоганної поведінки. Унаслідок цього, якщо педагог недостойною поведінкою скомпрометував себе перед учнями, іншими особами, порушив моральні норми, втратив тим самим авторитет, дискредитував себе як вихователь, він може бути звільнений з роботи за пунктом 3 статті 41 КЗпП України.
 
Згідно роз`яснень викладених в п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» з підстав вчинення аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи (п.3 ст.41 КЗпП ), можуть бути звільнені лише ті працівники, які займаються виховною діяльністю, наприклад, вихователі, вчителі, викладачі, практичні психологи, соціальні педагоги, майстри виробничого навчання, методисти, педагогічні працівники позашкільних закладів. Таке звільнення допускається як за вчинення аморального проступку при виконанні трудових обов`язків, так і не пов`язаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті). Звільнення не може бути визнано правильним, якщо воно проведено лише внаслідок загальної оцінки поведінки працівника, не підтвердженої конкретними фактами.
 
Отже, звільнення працівника, який виконує виховні функції та який вчинив аморальний проступок, допускається за наявності двох умов: аморальний проступок, повинен бути підтверджений фактами; вчинення проступку несумісне з продовженням роботи, що має виховну функцію.
 
Таке звільнення допускається за вчинення аморального проступку як при виконанні трудових обов`язків, так і не пов`язаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті).
 
Матеріалами справи доведено, що позивачем, як працівником, що виконував виховні функції, не було вчинено аморального проступку, не сумісного з продовженням  роботи вчителя.
 
 З урахуванням  викладеного та матеріалів справи, у їх сукупності,  колегія суддів уважає законними й належно мотивованими висновки районного суду про відсутність правових підстав до звільнення ОСОБА_2 з роботи за п.3 ст.41 КЗпП України.
 
За таких обставин,  колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про наявність у справі доказів на підтвердження законності припинення з позивачем трудового договору з ініціативи адміністрації навчального закладу.
 
Разом з тим, з висновками районного суду в частині вимог про поновлення позивача на роботі погодитися неможливо.
 
Частиною першою статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
 
Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, у тому числі дострокового можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України (частина третя статті 21 КЗпП України).
 
Відповідно до статті 235 КЗпП України працівник, звільнений без законної підстави, повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
 
Одночасно стаття 23 КЗпП України визначає, що трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) укладеним на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.  
 
Особливою формою трудового договору є контракт, у якому умови, у тому числі щодо строку його дії, встановлюються за угодою сторін.
 
Закінчення строку дії контракту є підставою для припинення трудових відносин (стаття 36 КЗпП України).
 
Таким чином, підписуючи строковий трудовий договір, працівник надає згоду на роботу на певній посаді на визначений строк і погоджується на припинення такого договору після закінчення строку, на який його укладено.
 
Вирішуючи питання про поновлення працівника, який працював за строковим трудовим договором, необхідно враховувати відсутність підстав для поновлення на роботі такого працівника у разі, якщо на момент ухвалення судом рішення у справі строк трудового договору закінчився. У такому разі суд може змінити дату звільнення на пізнішу - ту, що відповідає даті закінчення трудового договору, а також формулювання підстави звільнення - на пункт 2 частини першої статті 36 КЗпП України (закінчення строку трудового договору).
 
Як убачається зі справи, трудовий контракт від 28 жовтня 2018 року про прийняття ОСОБА_2 на роботу на посаду вчителя з футболу носить строковий характер, з терміном дії на один рік.
 
Встановлено, що положення даного контракту не передбачають автоматичного продовження його дії. 
 
Згідно з пунктом 7.4 контракту за два місяці до закінчення строку дії контракту він може бути пролонгований (шляхом укладання додаткової угоди) або укладений на новий строк за угодою сторін (а.с.162).
Отже, для продовження дії трудового договору, укладеного на певний строк, вимагається волевиявлення на продовження трудових відносин як роботодавця, так і працівника, проте  сторонами визначені контрактом дії не вчинено не було, а суд не може самостійно змінювати встановлену контрактом процедуру.
 
Між тим, районний суд, ухвалюючи по справі рішення 12 листопада 2020 року, не врахував зміст укладеного між сторонами трудового договору, строк дії якого сплинув 28 листопада 2019 року й дійшов поспішного висновку про поновлення  позивача на роботі.
 
Посилання ОСОБА_2 на те, що Положенням про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу, яке затверджено Постановою КМУ від 19 березня 1994року № 170, не передбачено для посади  вчителя з футболу укладення трудового договору (контракту), а тому умова трудового договору  щодо його строку повинна бути визнана недійсною - колегія суддів визнає необґрунтованими, такими, що не заслуговують на увагу.
  
Відповідно до п.5.3.9 Галузевої угоди, укладеної між Міністерством освіти і науки України та ЦК Профспілки працівників освіти і науки України на 2016-2020р.р., зареєстрованої Міністерством соціальної політики України 15 грудня 2016року за № 31, керівникам  закладів освіти та установ освіти і науки  надано право спрямовувати контрактну форму трудового договору на створення умов для виявлення ініціативності працівника, враховуючи його індивідуальні здібності, правову і соціальну захищеність. Вважати обов`язковим надання додаткових порівняно з чинним законодавством пільг, гарантій  та компенсацій для працівників, з якими укладено контракт.
 
За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині поновлення позивача на роботі, як постановлене з порушенням норм матеріального права, підлягає скасуванню з ухваленням по справі  в цій частині нового рішення про відмову у позові.
 
Враховуючи викладене, підлягає зміні дата звільнення ОСОБА_2   з 13 травня 2019 року на 28 листопада 2019 року і підстава звільнення з «підстава, передбачена п. 3 ч. 41 КЗпП України, у зв`язку з вчиненням працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням роботи» на «у зв`язку з закінченням строку трудового договору на підставі п.2.ч.1 ст. 36 КЗпП України».
 
Стаття 235 КЗпП України визначає, що працівнику, звільненому без законної підстави, виплачується середній заробіток за час вимушеного прогулу.
 
Відповідно до матеріалів справи, у зв`язку з незаконним звільненням період вимушеного прогулу, за який підлягає до нарахування  ОСОБА_2 середній заробіток, становить з 13 травня 2019року по 28 листопада 2019 року й складає 139 робочих днів.
 
Як убачається з довідки ОК ім. І.Піддубного від 03 жовтня 2019р. №29, середньоденна заробітна плата позивача становила 299,69 грн без врахування відповідних податків й інших обов`язкових платежів (а.с. 88 т.1).
 
За таких обставин,  середній заробіток за час вимушеного прогулу , який підлягає стягненню з відповідача на користь  ОСОБА_2 , складає  41 656 грн 91 коп, а не 113 582 грн 51 коп, як помилково зазначив районний  суд.
З огляду на викладене, з відповідача у дохід держави підлягають стягненню судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору, пропорційно задоволених вимог, у сумі 416 грн 57 коп., а не встановлений судом першої інстанції розмір (1536,80).
 
Згідно положень  ч.4 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений  доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права.
 
Відповідно до  п.4 ч.1, 4 ст.376 ЦПК України,  підставами для скасування судового рішення  повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної  та або/ резолютивної частин.
 
Отже, рішення суду першої інстанції в частині поновлення  позивача на роботі підлягає скасуванню з ухваленням у справі в цій частині нового рішення про відмову у позові із зміною дати та підстав звільнення, а в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу  - зміні шляхом стягнення з університету на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у сумі 41 656 грн 91коп без урахування відповідних податків та інших обов`язкових платежів.
 
Судові витрати по справі, пов`язані з оплатою судового збору, становлять 416 грн 57 коп. і підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. 
 
У решті рішення районного суду слід залишити без змін.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу адвоката Рішко Надії Іванівни в інтересах Національного університету фізичного виховання і спорту України задовольнити частково.
 
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2020 року скасувати в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі на посаді вчителя з футболу Олімпійського коледжу імені Івана Піддубного, правонаступником якого є Національний університет фізичного виховання і спорту України та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові.
 
Змінити дату звільнення ОСОБА_2 з посади вчителя з футболу Олімпійського коледжу імені Івана Піддубного, правонаступником якого є Національний університет фізичного виховання і спорту України з 13.05.2019 року на 28.11.2019 року і формулювання підстави звільнення з «підстава, передбачена п. 3 ч. 41 КЗпП України, у зв`язку з вчиненням працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням роботи» на «у зв`язку з закінченням строку трудового договору на підставі п.2.ч.1 ст. 36 КЗпП України».
 
Стягнути з Олімпійського коледжу імені Івана Піддубного, правонаступником якого є Національний університет фізичного виховання і спорту України на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу без врахування відповідних податків й інших обов`язкових платежів у розмір  41 656 грн 91 коп.
 
Стягнути  з Олімпійського коледжу імені Івана Піддубного. правонаступником якого є Національний університет фізичного виховання і спорту України судові витрати в дохід держави у розмірі 416 грн 57 коп.
 
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                            
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.
 
Повне судове рішення складено 02 вересня  2021  року.

Суддя-доповідач: 

Судді: