ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" липня 2021 р.           Справа№ 910/20507/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Михальської Ю.Б.
суддів:            Тищенко А.І. 
          Скрипки  І.М. 

секретар судового засідання: Білоус О.О.
за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 13.07.2021,

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Авраменко Марини Володимирівни
на рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2021 (повний текст складено 30.04.2021)
у справі №910/20507/20 (суддя Борисенко І.І.)
за позовом Фізичної особи-підприємця Авраменко Марини Володимирівни
до Дочірнього підприємства «Прем`єр-Експо»
про внесення змін до договору

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог
Фізична особа-підприємець Авраменко Марина Володимирівна (далі, позивач або ФОП Авраменко М.В.) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Дочірнього підприємства «Прем`єр-Експо» (далі, відповідач або ДП «Прем`єр-Експо») про внесення змін до пункту 2.4. Договору №ПЕ-9992011 від 10.10.2019, в якому узгодити дати перенесеної оплаченої позивачем участі у виставці на наступний рік на тих самих умовах, що визначені договором та додатками до нього.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на положення статті 652 Цивільного кодексу України щодо істотної зміни обставин, якими сторони керувались при укладенні вказаного договору.

Короткий зміст оскарженого рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.04.2021 у справі №910/20507/20 у позові Фізичної особи-підприємця Авраменко Марини Володимирівни до Дочірнього підприємства «Прем`єр-Експо» про внесення змін до договору відмовлено повністю.
Рішення суду мотивоване тим, що позивачем всупереч статті 74 Господарського процесуального кодексу України не надано суду належних доказів існування чотирьох передбачених  статтею 652 Цивільного кодексу України  умов для зміни договору №ПЕ-9992011 від 10.10.2019 в судовому порядку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись із прийнятим рішенням, 21.05.2021 (про що свідчить відмітка Укрпошти Стандарт на конверті) Фізична особа-підприємець Авраменко Марина Володимирівна звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2021 у справі №910/20507/20 та прийняти нове рішення, яким задовольнити в повному обсязі позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Авраменко Марини Володимирівни до Дочірнього підприємства «Прем`єр-Експо» про внесення змін до договору.
Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача зводяться до наступного:
- позивачем було доведено суду наявність усіх чотирьох умов для внесення змін до договору, визначених частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу України;
- суд першої інстанції неправильно встановив відсутність зі сторони відповідача порушень діючого законодавства щодо карантинних заходів та пов`язаних з цим обмежень;
- суд першої інстанції неправильно встановив факт неповідомлення позивачем відповідача про виникнення істотних обставин, які є підставою для внесення змін до договору;
- відповідачем було порушено принцип належного урядування.
В апеляційній скарзі заявлено також клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

18.06.2021 представник відповідача подав через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив залишити оскаржене рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, відповідач наголосив на наступному:
- позивачем не доведена суду наявність чотирьох умов для внесення змін до договору, визначених частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу України;
- суд правильно встановив факт неповідомлення позивачем відповідача про наявність істотних обставин, чи форс-мажорних обставин, чи будь-яких інших обставин, які б перешкоджали виконанню договору сторонами, а твердження позивача є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності. У пункті 3.6. Договору сторонами погоджений механізм надіслання повідомлень один одному, який відповідачем дотриманий не був;
- позивач не надає суду жодного доказу на підтвердження порушення відповідачем законодавства щодо карантинних обмежень. Обставини обмеження кількості осіб, які можуть брати участь у заході у межах 220 осіб на будівлю не можуть вважатися істотними змінами у зв`язку із тим, що умови Договору не містять зобов`язання відповідача щодо участі конкретної кількості учасників та/чи конкретної кількості відвідувачів на виставці, ні більше 220 осіб чи будь-якої іншої кількості, ні менше. Відповідач зобов`язувався організувати захід та участь позивача у ньому, що і зробив в межах закону, діючого в період проведення заходу;
- стосовно належного урядування, про яке зазначає позивач у апеляційний скарзі, відповідач зазначає, що обов`язок держави поважати права особи та обов`язок державних органів дотримуватися встановлених ними ж процедур не має відношення до виконання укладеного між позивачем та відповідачем Договору, по якому відбувається спір.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги 

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.05.2021 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Авраменко Марини Володимирівни у справі №910/20507/20 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Скрипка І.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.05.2021 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/20507/20. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Авраменко Марини Володимирівни на рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2021 у справі №910/20507/20 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.
01.06.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду представник Дочірнього підприємства «Прем`єр-Експо» подав заперечення проти відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Авраменко Марини Володимирівни на рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2021 у справі №910/20507/20.
07.06.2021 матеріали справи №910/20507/20 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та передані головуючому судді у справі.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2021 поновлено Фізичній особі-підприємцю Авраменко Марині Володимирівні пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2021 у справі №910/20507/20, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Авраменко Марини Володимирівни на рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2021 у справі №910/20507/20, встановлено учасникам справи строк на подання відзивів, заяв, клопотань, пояснень, розгляд апеляційної скарги призначено на 13.07.2021.
У судовому засіданні 13.07.2021 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.
Явка представників сторін
У судове засідання, призначене на 13.07.2021, з`явилися представники позивача та відповідача.
Представник позивача просив суд задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
Представник відповідача просив суд залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

10.10.2019 між Фізичною особою-підприємцем Авраменко Мариною Володимирівною (позивач, учасник) та Дочірнім підприємством «Прем`єр Експо» (відповідач, організатор) було укладено Договір №ПЕ-9992011 про надання організаційно-методичного та інформаційного забезпечення участі у Конгресі Індустрії Краси «Pro beauty expo 2020» (далі, Договір).
Згідно умов пункту 2.2. Договору організатор зобов`язується надати учаснику послуги щодо організаційно-методичного та інформаційного забезпечення участі учасника у Конгресі Індустрії Краси «Pro beauty expo 2020», що включають:
-          резервування і надання учаснику 36 кв.м. необладнаної виставкової площі;
- реєстрацію учасника виставки та розміщення інформації про нього в офіційному каталозі виставки за умови своєчасного надання інформації в каталог виставки протягом 7 (семи) календарних днів з дня підписання даного договору, а учасник зобов`язується прийняти та оплатити надані організатором послуги на умовах договору.
Пунктом 2.2. Договору передбачено, що організатором можуть надаватися додаткові виставкові послуги на підставі поданої учасником заявки.
У пункті 2.3. Договору погоджено місце проведення виставки: м. Київ, Броварський проспект, 15, Міжнародний виставковий центр.
У пункті 2.4. Договору закріплено регламент проведення виставки:
а) монтаж виставки: 22-23 березня 2020 року з 9 до 22 години;
б) завезення експонатів: 24 березня 2020 року з 9 до 21 години;
в) робота виставки: 25-26 березня 2020 року з 10 до 18 години, 27 березня 2020 року з 10 до 17 години;
г) демонтаж виставки та вивезення експонатів: 27 березня 2020 року з 17 до 22 години.
Організатор залишає за собою право вносити зміни до затвердженого регламенту виставки, про що обов`язково повідомляє учасника.
Вартість послуг, зазначених у пункті 2.1. Договору, складає 124  128,00 грн (з ПДВ) (пункт 3.1. Договору).
У пункті 3.4. Договору погоджено порядок сплати вартості послуг, зазначених у пункті 3.1. Договору.
У розділі 7 Договору сторонами погоджено умови відмови учасника від участі у виставці.
Відповідно до умов пункту 9.1. Договору сторона звільняється від визначеної цим і та (або) чинним в Україні законодавством відповідальності за повне чи часткове порушення (невиконання) умов Договору, якщо вона доведе, що таке порушення сталося внаслідок дії форс-мажорних обставин, визначених у цьому Договорі, за умови, що їх було засвідчено у визначеному цим Договором порядку. Під форс-мажорними обставинами у цьому Договорі розуміються випадок, непереборна сила.
Сторона, що має намір послатися на форс-мажорні обставини, зобов`язана невідкладно із урахуванням можливостей технічних засобів миттєвого зв`язку та існуючих перешкод повідомити іншу сторону про наявність форс-мажорних обставин та їх вплив на виконання цього Договору. У разі наявності форс-обставин (непереборної сили), сторони зобов`язуються у тижневий строк після їх виникнення вирішити питання щодо подальшого виконання своїх зобов`язань шляхом переговорів і підписання відповідних змін, доповнень та додатків до цього договору (пункт 9.2. Договору).
Пунктом 9.4. Договору сторони обумовили, що довідки, видані Торгово-промисловою палатою України чи іншими компетентними органами на території дії вищевказаних форс-мажорних обставин, слугуватимуть доказом, який підтверджує існування форс-мажорних обставин та їхню тривалість.
Згідно пункту 9.5. Договору у випадку перенесення строків проведення виставки договірні зобов`язання є дійсними. У випадку відміни виставки договірні зобов`язання з учасником припиняються, організатор не несе відповідальності за збитки, що зазнав учасник. Учасник не може вимагати компенсації збитків та інших витрат. Умови та строки повернення коштів погоджуються сторонами окремо.
За змістом пункту 10.1. Договору він вступає в силу з моменту його підписання і діє до 11.04.2020, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по даному договору. 
12.03.2020 між сторонами було укладено додаткову угоду до Договору, якою сторони за взаємною згодою внесли зміни до пункту 2.4. Договору та перенесли строки проведення виставки на 13-18 вересня 2020 року, включаючи дні монтажу та демонтажу виставкових стендів.
Також сторони внесли зміни до  пункту 3.6. Договору, виклавши його у наступній редакції: «Сторони домовилися, що даний Договір, додатки, додаткові угоди, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), рахунки, акти звірки взаєморозрахунків, видаткові накладні та інші документи, укладання яких випливає з виконання умов даного Договору та пов`язані з ним, можуть складатися в електронному вигляді - як електронні документи у розумінні Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Сторони підписують вказані документи електронними цифровими підписами (ЕЦП) у сервісі М.Е.Dос та/або інших сервісах. Сторони самостійно несуть відповідальність за достовірність накладених ними електронних цифрових підписів. Організатор надсилає вказані документи через програмне забезпечення М.Е.Dос. Електронний та паперовий документ з усіма обов`язковими реквізитами є оригіналом та мають однакову юридичну силу.».
Пункт 10.1. сторони виклали у наступній редакції: «Договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 03.10.2020, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по даному договору. Датою підписання є дата, вказана на першій сторінці цього Договору.». 
Платіжними дорученнями №290 від 16.10.2019, №312 від 14.01.2020, №289 від 16.10.2019 позивачем сплачено на виконання умов Договору 118  575,12 грн.
Проте, позивач не взяв участі у Конгресі Індустрії Краси «Pro beauty expo 2020», який проводився 13-18 вересня 2020 року. 
Звертаючись до суду з позовом у даній справі, позивач наголошує, що він не міг виконувати свої зобов`язання за Договором щодо участі у виставці у зв`язку із запровадженими постановою Кабінету Міністрів України №641 (у редакції від 09.09.2020) карантинними обмеженнями, зокрема, щодо проведення масових (культурних, спортивних, соціальних, релігійних, рекламних  та інших) заходів за участю більш як 220 осіб та більше однієї особи на 10 кв.м. площі будівлі або території, де проводиться захід, та встановленням Державною комісією з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій «помаранчевого» рівня епідемічної безпеки поширення COVID-19 в м. Києві.
Позивач вважає вказане форс-мажорною обставиною, про яку, як він зазначає, ФОП Авраменко М.В. повідомила відповідача листами від 12.09.2020 та 20.10.2020, надіславши їх на електронну пошту координатора виставки.
Зі змісту долученого до позовної заяви листа позивача від 12.09.2020 вбачається, що в останньому ФОП Авраменко М.В. зверталась із проханням про перенесення, у зв`язку з епідеміологічною ситуацією, оплаченої участі у виставці на наступний рік на тих самих умовах, що визначені Договором та додатками до нього.
Листом від 20.10.2020 позивач просила в якості компенсації понесених відповідачем витрат на проведення виставки вирахувати з суми, що була сплачена ФОП Авраменко М.В., 30 відсотків, а інші 20 відсотків перенести на наступний рік на тих самих умовах, що визначені Договором та додатками до нього.
У відповідь на вказані звернення листом №69 від 13.10.2020 та №74 від 23.10.2020  ДП «Прем`єр Експо» повідомило ФОП Авраменко М.В., що вважає зобов`язання, взяті на себе за Договором , виконаними у повному обсязі - виставка відбулась, організатор поніс усі витрати на організацію виставки, а кошти, враховуючи відмову учасника від участі у виставці за 1 день до її початку, не повертаються та утримуються організатором на підставі пункту 7.2. Договору. 
На переконання позивача, наведені ним у позові обставини, враховуючи статтю 3 Цивільного кодексу України та статтю 617 Цивільного кодексу України, пункти 9.2., 9.5. Договору виключають його відповідальність за невиконання умов Договору, а для подальшого виконання своїх зобов`язань необхідно підписати зміни та доповнення до Договору та перенести оплачену ФОП Авраменко М.В. участь у виставці на наступний рік на тих самих умовах, що визначені Договором та додатками до нього.
Оскільки відповідач не прийняв пропозицію позивача щодо перенесення оплати на наступний рік позивач просить суд на підставі статті 652 Цивільного кодексу України внести зміни до пункту 2.4. Договору, в якому узгодити дати перенесеної оплаченої ФОП Авраменко М.В. участі у виставці на наступний рік на тих самих умовах, що визначені Договором та додатками до нього.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін з наступних підстав.
Пунктом 1 частини 2  статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.
Як унормовано частиною 1  статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1  статті 627 Цивільного кодексу України  визначено, що відповідно до  статті 6 цього Кодексу  сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до  статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором про надання послуг.
Згідно з частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Статтею 903 Цивільного кодексу України  встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. 
За загальним правилом, закріпленим у частині 3 статті 653 Цивільного кодексу України у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.
Згідно частин 1, 2 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. 
Статтею 188 Господарського кодексу України врегульовано порядок зміни, розірвання господарських договорів, за яким сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.
Частиною 1 статті 652 Цивільного кодексу України  передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу України  встановлено, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 
1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 
2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 
3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 
4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. 
Згідно частини 4 статті 652 Цивільного кодексу України зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.
Отже, закон пов`язує можливість зміни договору за рішенням суду у зв`язку з істотною зміною обставин на вимогу заінтересованої сторони за наявності чотирьох умов, визначених частиною 2 статті 652 вказаного Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Отже, на позивача покладений обов`язок довести належними та допустимими доказами у справі наявність усіх вищенаведених чотирьох умов.
Зміна або розірвання договору у зв`язку з істотною зміною обставин є самостійним випадком зміни (розірвання) договору.
Під час дії договору баланс інтересів сторін може бути порушений внаслідок зміни певних обставин, що не залежать від волі контрагентів, є зовнішніми відносно правового зв`язку, що існує між контрагентами договору.
Норма абзацу 2 частини 1 статті 652 Цивільного кодексу України містить критерій, за яким зміну обставин можна визначити як істотну: вони мають змінитися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір, або уклали його на інших умовах.
Отже, істотна зміна обставин не виключає можливість виконання договірного зобов`язання, а робить це виконання невигідним для сторони договору.
Предметом позову в даній справи є вимога позивача про внесення на підставі частини 2 статті 652 Цивільного кодексу України змін до умов Договору, які передбачають перенесення строку надання послуг позивачу на виставку наступного року на тих самих умовах, що визначені Договором.
Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, доходить висновку, що позивачем не доведено наявності усіх чотирьох умов, які є підставою для внесення змін до умов пункту 2.4. Договору відповідно до частини 2 статті 652 Цивільного кодексу України.
Так, судом встановлено, що у період з 13 по 18 вересня 2020 року відповідачем було організовано проведення Конгресу Індустрії Краси «Pro beauty expo 2020», в якому згідно умов Договору із урахуванням додаткової угоди від 12.03.2020 мав намір взяти участь позивач у даній справі.
Однак, як наголошує позивач, він не взяв участі у вказаному Конгресі через обставини форс-мажору, а саме запроваджені пунктом 14 постанови Кабінету Міністрів України №641 (у редакції від 09.09.2020) карантинні обмеження, зокрема, щодо проведення масових (культурних, спортивних, соціальних, релігійних, рекламних  та інших) заходів за участю більш як 220 осіб та більше однієї особи на 10 кв.м. площі будівлі або території, де проводиться захід, які відповідачем не були б дотримані, та встановлення Державною комісією з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій «помаранчевого» рівня епідемічної безпеки поширення COVID-19 в м. Києві.
Позивач наголошує, що в момент укладення Договору та додаткової угоди від 12.03.2020 сторони виходили з того, що зміна обставин у вигляді заборон, передбачених у пункті 14 постанови КМУ №641 від 22.07.2020, щодо проведення заходів за участю більш як 220 осіб та більше однієї особи на 10 кв.м. площі будівлі або території - не настане.
Із цього приводу колегія суддів зазначає наступне. 
Природно, що укладаючи додаткову угоду до Договору, сторони проаналізували багато чинників, які мали місце на момент її укладення, оцінювали вигоди (збитки), які вони можуть отримати (зазнати) в результаті виконання (невиконання) договірних зобов`язань.
Колегія суддів звертає увагу на те, що вперше карантин, пов`язаний із пандемією COVID-19, був введений на території України з 12.03.2020 по 03.04.2020 постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України  гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
У подальшому Урядом України строк дії введеного карантину неодноразово продовжувався і діє по даний час, що є загальновідомою обставиною.  
Враховуючи зазначене, а також події, що відбувалися у світі та були пов`язані із пандемією COVID-19, станом на дату укладення додаткової угоди від 12.03.2020 до Договору, якою було перенесено проведення виставки на 13-18 вересня 2020 року, позивач не міг не знати та не передбачати негативні наслідки пандемії, які склалися в Україні та світі та, відповідно, і можливість введення обмежень у зв`язку з карантином у вересні 2020 року.
Поруч із цим, колегія суддів зазначає, що пунктом 14 постанови Кабінету Міністрів України №641 (у редакції від 09.09.2020) не було введено жодних заборон щодо можливості проведення виставок у спірний період, а лише введено обмеження щодо проведення масових (культурних, спортивних, соціальних, релігійних, рекламних  та інших) заходів за участю більш як 220 осіб та більше однієї особи на 10 кв.м. площі будівлі або території.
Державною комісією з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій на позачерговому засіданні від 10.09.2020 (протокол №30) було встановлено з 00:00 14.09.2020 «помаранчевий» рівень епідемічної безпеки поширення  COVID-19 в м. Києві, що також не забороняло проведення масових заходів, а тільки обмежувало кількість осіб, що могли прийняти участь. Заборона проведення масових заходів в регіоні була передбачена лише при встановленні «червоного» рівня епідемічної безпеки, якого станом на дату проведення виставки встановлено на території міста Києва не було.
Отже, за умови дотримання вищевказаних обмежень, Конгрес Індустрії Краси «Pro beauty expo 2020» міг та був фактично проведений.
Відповідач стверджує, що ним в повній мірі було дотримано усіх законодавчо встановлених обмежень. Позивачем, натомість, жодними належними, допустимими та достовірними доказами не доведено суду, що в період проведення Конгресу Індустрії Краси «Pro beauty expo 2020» відповідачем були порушені названі карантинні обмеження, зокрема, щодо кількості осіб, які були присутні під час проведення виставки. Встановлення ж таких обставин (порушення карантинних обмежень відповідачем) у межах даної справи виходить за межі компетенції господарського суду.
Посилання позивача на план виставки як на доказ перевищення кількості учасників на ній судом відхиляються, оскільки план виставки не є частиною Договору та не наділяє жодну із сторін правами та обов`язками. У даному контексті судом взяті до уваги пояснення відповідача стосовно того, що план виставки у даному випадку створюється для внутрішнього користування з метою графічного зображення розташування усіх учасників виставки і змінюється динамічно, в залежності від кількості учасників виставки та замовленої ними площі.
З огляду на значене, колегія суддів доходить висновку, що встановлення «помаранчевого» рівня епідемічної безпеки в м. Києві не є тією обставиною, що істотно змінилася 10.09.2020 у результаті прийняття Державною комісією з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій протоколу №30, та, попри неможливість позивача впливати на обставини, пов`язані із запровадженими відповідних карантинних заходів станом на дату проведення виставки, такі обставини не перешкоджали позивачу взяти участь у виставці, відповідно, не можуть бути підставою для внесення змін до договору у відповідності до частини 2 статті 652 Цивільного кодексу України, про які наразі просить позивач.
Посилання позивача на те, що виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору, зокрема, це стосується мети участі позивача у виставці, яка, як він зазначає, полягала не тільки у рекламі продукції, але й у її продажі, а відповідно, при прийнятті рішення щодо участі у виставці в розрахунок бралось співвідношення ціни участі у виставці з її кількісним наповненням відвідувачами, які потенційно могли стати покупцями, оцінюються судом критично, враховуючи наступне.
Умови Договору містять зобов`язання відповідача забезпечити участь позивача у виставці, зарезервувати та надати 36 кв.м. необладнаної площі та розмістити інформацію про учасника в каталозі виставки. Відповідач згідно умов Договору не гарантував присутність кількісного наповнення відвідувачів, крім того, не зобов`язаний був створювати умови для продажу товарів та послуг позивача, у той час, як відповідно до пункту 4.2.5. Договору учасник несе повну відповідальність за дотримання чинного законодавства України при здійсненні торгівлі на своєму стенді. 
Таким чином, бажання отримати кількісне наповнення виставки та продаж продукції не мають ніякого відношення до умов Договору та не могли ані порушити співвідношення майнових інтересів сторін, ані позбавити позивача того, на що вона розраховувала при укладенні Договору, який не передбачає жодної із вказаних умов.
Враховуючи вищевикладене у сукупності, позивач помилково, опираючись виключно на свої уявлення про кількість осіб, присутніх під час проведення виставки, не підкріплених умовами Договору, та вважаючи, що відповідач був не в змозі у період з 13 по 18 вересня 2020 року надати послуги згідно умов договору із дотриманням карантинних обмежень, самостійно прийняв рішення про відмову від участі у виставці і таке рішення, як вбачається із вищевстановленого, не було обумовлене істотною у розумінні статті 652 Цивільного кодексу України зміною обставин, якими сторони керувались при укладенні Договору із урахуванням змін, внесених додатковою угодою від 12.03.2020.
Позивачем під час розгляду справи також не доведено суду у відповідності до частини 4 статті 652 Цивільного кодексу України, в чому полягає винятковість даного випадку та яким суспільним інтересам суперечило би розірвання Договору, і що змусило позивача звертатися до суду саме за зміною умов Договору, а не за розірванням в судовому порядку. 
Стосовно доводів позивача про вжиття ним належних заходів щодо повідомлення відповідача про обставини неможливості взяти участь у виставці та про необхідність, у зв`язку з цим, внесення змін до умов Договору, судом встановлено наступне.
Відповідно до положень  Господарського кодексу України  сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором (частина 2  статті 188 Господарського кодексу України). У свою чергу, сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду (частина 3  статті 188 Господарського кодексу України).
В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що в Договорі відсутні погодження сторін про механізм повідомлення при наявності істотних змін обставин, а тому позивач керувався положеннями пункту 9.2. Договору щодо повідомлення про обставини форс-мажору.
Позивач зазначає, що він листами від 12.09.2020 та 20.10.2020 по електронній пошті звертався до координатора відповідача з проханням перенесення оплаченої ним участі у виставці, передбаченої договором, на наступний рік на тих самих умовах, що визначені договором.
Відповідач, натомість, у відзиві на апеляційну скаргу наголошує, що отримав вказані листи вже після надання послуг згідно Договору. Так, перший лист надійшов відповідачу 14.09.2020, в той час, як послуги надаються з 13.09.2020, тобто вже після початку монтажу, містив файл PDF, без жодних обов`язкових реквізитів. Другий лист подібного формату датований аж через місяць після надання послуг згідно Договору. Крім того, відповідач звернув увагу, що обидва листи були надіслані на електронну адресу працівника, який не має ніяких повноважень вирішувати питання щодо внесення змін до Договору.
Оцінюючи вказані доводи сторін, колегія суддів не приймає до уваги долучені позивачем до матеріалів справи листи як належні до допустимі докази на підтвердження повідомлення позивачем відповідача про обставини, що за твердженнями позивача обумовили неможливість взяти участь у виставці, та про пропозицію внесення змін до Договору.
Судом встановлено, що в реквізитах сторін Договору не вказані електронні адреси, які б могли використовуватись для офіційного електронного листування між сторонами. 
Натомість, сторони узгодили механізм надсилання повідомлень, який міг бути використаний позивачем, у пункті 3.6. Договору (із урахуванням додаткової угоди від 12.03.2020).
Так, пунктом 3.6. Договору (із урахуванням додаткової угоди від 12.03.2020) сторони погодили, що даний Договір, додатки, додаткові угоди, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), рахунки, акти звірки взаєморозрахунків, видаткові накладні та інші документи, укладання яких випливає з виконання умов даного Договору та пов`язані з ним можуть складатися в електронному вигляді - як електронні документи у розумінні Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Сторони підписують вказані документи електронними цифровими підписами (ЕЦП) у сервісі М.Е.Dос та/або інших сервісах. Сторони самостійно несуть відповідальність за достовірність накладених ними електронних цифрових підписів. Організатор надсилає вказані документи через програмне забезпечення М.Е.Dос. Електронний та паперовий документ з усіма обов`язковими реквізитами є оригіналом та мають однакову юридичну силу.
Однак, позивачем не було дотримано вимог пункту 3.6. Договору при направленні вищевказаних електронних листів відповідачу, а роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом  (аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 24.09.2019 у справі №922/1151/18). Відсутні у матеріалах справи і докази своєчасного звернення позивача до відповідача із листами в паперовій формі.
Отже, у суду відсутні підстави для висновку про те, що позивач завчасно, до дати початку виконання організатором своїх зобов`язань згідно умов Договору, звертався до останнього із пропозицією про внесення змін до умов Договору. 
Посилання позивача в позовній заяві на карантинні обмеження, що діяли в період проведення виставки, як на форс-мажорні обставини, що звільняють ФОП Авраменко М.В. від відповідальності за невиконання умов Договору судом до уваги не приймаються, оскільки, по-перше, наявність форс-мажорних обставин у правовідносинах за даним Договором не підтверджена згідно чинного законодавства та умов пункту 9.4. Договору довідкою (сертифікатом) торгово-промислової палати України, а по-друге, у будь-якому випадку не впливає не результати вирішення спору в даній справі, оскільки предметом спору є внесення змін до Договору на підставі статті 652 Цивільного кодексу України, а відтак до предмету доказування не входять обставини щодо звільнення сторін від відповідальності за невиконання даного  Договору. Крім того, участь учасника (позивача) у виставці не є зобов`язанням останнього по Договору, а є його правом, яким він на власний розсуд не скористався.
Враховуючи вищевикладене, висновки місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог у даній справі є правомірними, оскільки позивачем не надано суду належних доказів існування чотирьох передбачених  статтею 652 Цивільного кодексу України умов для зміни Договору №ПЕ-9992011 від 10.10.2019 в судовому порядку.
Стосовно посилання скаржника на порушення принципу належного урядування колегія суддів зазначає про недоцільність таких посилань під час розгляду даної справи, оскільки принцип належного урядування передбачає обов`язок держави поважати права особи та обов`язок державних органів дотримуватися встановлених ними ж процедур, у той час, як спір у даній справі виник між двома суб`єктами господарювання приватного сектору економіки, правовідносини між якими врегульовані умовами укладеного Договору.
Усі інші доводи  та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.
При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.     
Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржниками зроблено не було.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.
Доводи апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Авраменко Марини Володимирівни не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Авраменко Марини Володимирівни є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.
Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Авраменко Марини Володимирівни на рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2021 у справі №910/20507/20 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2021 у справі №910/20507/20 залишити без змін.
Матеріали справи №910/20507/20 повернути до місцевого господарського суду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

          Повний текст постанови складено та підписано 22.07.2021.

Головуючий суддя                                                            Ю.Б. Михальська 

Судді                                                                                А.І. Тищенко

                                                                                І.М. Скрипка