Ухвала
 
14 липня 2021 року
 
м. Київ
 
справа № 757/59501/19-ц
провадження № 61-16162св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,
 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Держава Україна в особі Головного Управління Державної казначейської служби України у Київській області,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 січня 2020 року в складі судді Матійчук Г. О. та постанову Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року в складі колегії суддів: Мережко М. В., Савченка С. І., Верланова С. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів
 
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Держави Україна в особі Головного Управління Державної казначейської служби України у Київській області про компенсацію шкоди, завданої в результаті кримінального правопорушення.
 
В обґрунтування позову зазначила, що 15 вересня 2018 року органом досудового розслідування України за фактом вчинення злочину, передбаченого частиною четвертою статті 190 Кримінального кодексу України в редакції 2001 року (далі - КК України), було відкрито кримінальне провадження, за яким вона є потерпілою. 
З урахуванням того, що до листопада 2019 року за даним кримінальним провадження не розпочато судового розгляду (здійснюється лише досудове розслідування), шкода їй не відшкодована, на підставі статті 55 Конституції України та статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) позивач просила визначити спосіб порушеного права та відшкодувати їй майнову шкоду (матеріальний збиток/упущену вигоду) завдану внаслідок скоєння злочину ОСОБА_2 у розмірі 684 275,00 грн, який розслідується в рамках кримінального провадження № 12018110040001851.
 
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 08 січня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.  
 
Суд мотивував своє рішення тим, що відповідач у справі є неналежним, оскільки його вина не доведена, крім того, позивач не вказала способу захисту, а просила встановити це судовим рішенням.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Печерського районного суду м. Києва від  08 січня 2020 року змінено в мотивувальній частині. В інші частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Приймаючи указану постанову, апеляційний суд погодився, з висновком суду першої інстанції про те, що відсутній один із обов`язкових елементів складу цивільного правопорушення - факт наявності рішення щодо бездіяльності або незаконності дій відповідача, без якого неможливо притягнути до відповідальності та зобов`язати відшкодувати шкоду.
 
Разом з тим, апеляційний суд дійшов висновку про те, що посилання суду першої інстанції на те, що позивач не зазначила способу захисту порушеного права є неправильними і їх слід виключити із тексту рішення, зазначивши, що позивач відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) обрала не той спосіб захисту, і не довела в чому порушення її права, що є підставою для відмови у позові.
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
 
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року,в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені вище судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення її позову.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що: 
 
- суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що позивач не вказувала у позовній заяві на вчинення відповідачем щодо неї будь-якого правопорушення, за наявності складу якого позивач мала б правові підстави для відшкодування майнової шкоди, завданої в наслідок такого делікту;
 
-  суди першої та апеляційної інстанцій не звернули увагу на те, що позовна заява ґрунтується не на делікті відповідача, вчиненому проти позивача, а є передбаченим частиною другою статті 1177 ЦК України позитивним обов`язком держави України, який випливає із норми прямої дії статті 3 Конституції України щодо відповідальності держави за свою діяльність (правомірна превентивна та профілактична діяльність держави Україна в особі її правоохоронних органів не призвела до неможливості вчинення проти позивача ОСОБА_2 особливо тяжкого майнового злочину, який розслідується як один з епізодів його злочинної діяльності в рамках кримінального провадження № 12018110040001851, в наслідок вчинення якого позивачу була завдана майнова шкода на суму 684 275,00 грн) та обов`язку захисту права власності позивача;
 
-  суди першої та апеляційної інстанцій не надали оцінку як в цілому, так і кожному окремо наданим позивачем письмовим доказам, що міститься в матеріалах справи;
 
-  суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що право компенсації              шкоди, завданої позивачу, як потерпілій у кримінальному провадженні   № 12018110040001851, внаслідок вчинення проти позивача ОСОБА_2 злочину, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України, виникає у позивача, з огляду на диспозицію частини другої статті 1177 ЦК України, відразу після набуття позивачем статусу потерпілої внаслідок кримінального правопорушення та встановлення факту завдання їй шкоди таким злочином; 
 
-  суд апеляційної інстанції обґрунтував свою постанову посиланням на висновки Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), що викладені у рішенні від 30 вересня 2014 року у справі «Петро Якович Петльований проти України» (заява № 54904/08) та ухвалі від 16 грудня 2014 року у справі «Золотнюк проти України» (заява № 3958/13) щодо індивідуальних заяв скаржників, які ґрунтувалися на редакції статті 1177 ЦК України, яка діяла до 16 травня 2013 року та не передбачала безумовну компенсацію за рахунок Державного бюджету України шкоди, завданої потерпілому внаслідок кримінального правопорушення. Проте, в теперішній час чинні норми частини другої статті 1177 ЦК України прямо передбачають можливість компенсації шкоди, завданої потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.
 
Також касаційна скарга містить посилання на відсутність правового висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах.
 
У грудні 2020 року Головне Управління Державної казначейської служби України у Київській області із застосуванням засобів поштового зв`язку надіслало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в якому зазначило про її необґрунтованість та безпідставність доводів, а також про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень. 
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
02 листопада 2020 року касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 20 листопада 2020 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 з підстав визначених пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України, витребувано матеріали справи № 757/59501/19-ц із Печерського районного суду міста Києва та надано учасникам справи строк для подання відзивів на касаційну скаргу.      
 
У грудні 2020 року матеріали справи № 757/59501/19-ц надійшли до Верховного Суду. 
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.
 
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України, у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду.
 
УХВАЛИВ:
 
Справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного Управління Державної казначейської служби України у Київській області про компенсацію шкоди, завданої в результаті кримінального правопорушення, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року призначити до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 15 вересня  2021 року.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                        І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак

Г. І. Усик