УХВАЛА
07 липня 2021 року 
Київ
справа №9901/136/21
адміністративне провадження №П/9901/136/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючої судді - Мельник-Томенко Ж. М.,
суддів - Губської О. А., Єресько Л. О., Загороднюка А. Г., Мартинюк Н. М.,
за участю: 
секретаря судового засідання Любачевської М. С.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача Русакової І. Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Мельник-Томенко Жанни Миколаївни та Мартинюк Наталії Миколаївни від участі в розгляді справи № 9901/136/21 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення,
УСТАНОВИВ:
В провадженні Верховного Суду перебуває адміністративна справа № 9901/136/21 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення.
Судове засідання у цій справі призначено на 07.07.2021 о 12 год 30 хв у приміщенні Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. Московська 8, корпус 5.
07.07.2021 позивачем подано до Верховного Суду заяву про відвід суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Мельник-Томенко Ж. М. та Мартинюк  Н. М. від участі в розгляді справи № 9901/136/21.
На обґрунтування заяви позивач вказує, що при розгляді цієї справи приймають участь судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Мельник-Томенко  Ж. М. та Мартинюк Н. М., які 07.04.2021 приймали участь в складі колегії суддів при постановленні рішення за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення від 06.08.2019 №  2033/0/15-19. Рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07.04.2021 в задоволенні позову ОСОБА_1 було відмолено та станом на сьогоднішній день вказане рішення оскаржене до Великої Палати Верховного Суду.
Зазначене на переконання позивача свідчить про наявність обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Мельник-Томенко Ж. М. та Мартинюк Н. М.
У судовому засіданні позивач повністю підтримав заявлене клопотання. 
Представник відповідача заперечував проти заявленого позивачем клопотання. 
Надаючи оцінку доводам заявника Суд виходить з такого. 
Підстави для відводу (самовідводу) судді встановлені статтями 36 та 37 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). 
Положеннями частин першої, другої статті 36 КАС України визначено випадки, коли суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу), а саме: 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.
Отже, з огляду на нормативний зміст пункту 4 частини першої статті 36 КАС України відвід судді може бути заявлений й з інших підстав, відмінних від перелічених у пунктах 1, 2, 3, 5 частини першої цієї ж статті. У будь-якому разі оцінюватися має саме те, чи викликають певні обставини розумний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді у стороннього спостерігача.
Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених   статтею 37 цього Кодексу, яка встановлює недопустимість повторної участі суддів в розгляді адміністративної справи.
Метою запровадження інституту відводу судді (суддів) від розгляду справи є гарантування безсторонності суду, зокрема, з ціллю запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. 
У зв`язку із цим Верховний Суд звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручання, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.
Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість» («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Білух проти України», заява № 33949/02, п. 49; Fey v. Austria, заява №14396/88, пп. 27, 28 та 30; Wettstein v. Switzerland, заява № 33958/96, п.п. 42-43, Pullar v. United Kingdom, заява №  22399/93, п. 38 та інші) обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з: 1) «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність; вирішальною є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною; 2) «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. 
Таким чином, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.
Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розгляду справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).
Як на підставу про відвід суддів позивач посилається на наявність рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07.04.2021, у складі якого перебували судді Мельник-Томенко Ж. М. та Мартинюк Н. М. Вказаним рішенням ОСОБА_1 було відмолено в задоволенні його позову до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення від 06.08.2019 № 2033/0/15-19.
Згідно з частиною четвертою статті 36 КАС України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.
Доводи заявника свідчать саме про незгоду сторони з процесуальним рішенням суддів, які входили до складу колегії, що у відповідності до положень частини четвертої статті 36 КАС України, не може бути визнано обґрунтованою підставою для відводу.
Відтак, сумнів у неупередженості суддів у зв`язку з вчиненням процесуальних дій та прийняття рішення у іншій справі не є чинником, що може свідчити про упередженість та необ`єктивність суду. 
Аналогічна позиція щодо застосування критерію «неупередженості» судді у зв`язку з вчиненням процесуальних дій та прийняття рішення у іншій справі висловлена Верховним Судом в ухвалах від 11.06.2020 у справі № 360/3128/19, від 19.10.2020 у справі № 640/5124/19, від 27.10.2020 у справі № 826/8426/14, від 16.11.2020 у справі № 9901/282/20.
У той же час Верховний Суд наголошує, що не можуть бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.
Проаналізувавши доводи, наведені позивачем у заяві про відвід суддів, Верховний Суд доходить висновку, що заява ОСОБА_1 не містить будь-яких об`єктивних доказів та доводів, які б підтверджували наявність обставин, що обґрунтовано викликають сумнів у неупередженості або необ`єктивності  суддів Мельник-Томенко  Ж. М. та Мартинюк Н. М., зокрема таких, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості цих суддів як з погляду «суб`єктивного критерію», так і з погляду «об`єктивного критерію».
Відповідно до частин другої та третьої статті 40 КАС України питання про самовідвід вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу. Питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. 
Частиною четвертою статті 40 КАС України встановлено, що якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.
Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість заявленого відводу.
Керуючись статтями 36, 40, 243, 248, 256 КАС України, Суд 
УХВАЛИВ:
Заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Мельник-Томенко Жанни Миколаївни та Мартинюк Наталії Миколаївни від участі в розгляді справи №  9901/136/21 визнати необґрунтованою.
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддям Мельник-Томенко Жанні Миколаївні та Мартинюк Наталії Миколаївні відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Повний текс ухвали складено 09.07.2021.

...........................

...........................

...........................

...........................

...........................

Ж.М. Мельник-Томенко
О.А. Губська ,
Л.О. Єресько
А.Г. Загороднюк
Н.М. Мартинюк
Судді Верховного Суду