ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 753/5554/21                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Заставенко М.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року                                                                                          м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача                              Файдюка В.В.
суддів:                                        Земляної Г.В.
                                                  Мєзєнцева Є.І.

при секретарі:                                Марчук О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м.Києва від 17 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Святошинського району управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури ВО КМР Коломієць Юрія Олександровича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, відшкодування меріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

18 березня 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Дарницького районного суду м. Києва з адміністративним позовом до головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Святошинського району Коломієць Юрія Олександровича, Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради, Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Зазначений адміністративний позов заявлено у зв`язку з прийняттям 24 лютого 2021 року незаконної, необґрунтованої постанови про притягнення до адміністративної відповідальності власника транспортного засобу АUDІ А-6 позивача ОСОБА_1 , протиправних дій головного інспектора з паркування Коломійця Ю.О. щодо тимчасового затримання та доставлення цього транспортного засобу на штрафмайданчик. Неправомірна постанова та дії службової особи мали наслідком завдання позивачу ОСОБА_2 , як особі, яка керувала транспортним засобом, матеріальної та моральної шкоди через сплату вартості послуг евакуатора, перебування на штрафмайданчику, суми штрафу, а також внаслідок безпідставного позбавлення можливості користування транспортним засобом.
Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 17 травня 2021 року вказаний адміністративний позов - повернуто позивачу на підставі п.1 ч.4 статті 169 КАС України.
Підставою для повернення вказаного позову стало невиконання позивачем, на переконання суду першої інстанції, вимог ухвали Дарницького районного суду м.Києва від 06 квітня 2021 року, якою адміністративний позов було залишено без руху.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач - ОСОБА_1 - звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Скарга обґрунтована тим, що позивачем було виконано вимоги ухвали суду від 06 квітня 2021 шляхом подання 11 травня 2021 року заяви про усунення недоліків позовної заяви. Зазначено про невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильність застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.
Відповідно до ч.2 статті 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження). 
Згідно п.3 ч.1 статті 294 КАС України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо: повернення заяви позивачеві (заявникові).
Керуючись вказаними нормами, суд призначив дану справу до розгляду в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 06 квітня 2021 року вказаний адміністративний позов було залишено без руху через його невідповідність вимогам статті 122, 161 Кодексу адміністративного судочинства України та надано позивачу десятиденний строк для усунення недоліків.
У зазначеній ухвалі вказано, що в даному адміністративному позові позивачами не заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду та не надано до суду доказів, які б свідчили про отримання ними постанови саме 10 березня 2021 року.
Крім того, позивачами не надано до суду доказів сплати судового збору за позовними вимогами про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Враховуючи зазначене, оскільки, в адміністративному позові не заявлено клопотання про поновлення строку на звернення до суду, не зазначено поважних причин пропуску строку та не надано відповідних доказів, не сплачено судовий збір, то наявні підстави для залишення позову без руху та надання позивачу строку для усунення вказаних недоліків шляхом подання до суду клопотання про поновлення строку на звернення до суду, вказавши підстави для такого поновлення строку та зазначивши поважні причини пропуску такого строку, надання доказів сплати судового збору. 
В ухвалі Дарницького районного суду від 17 травня 2021 року вказано, що 11 травня 2021 року позивачами на виконання ухвали суду подано заяву, в якій зазначені підстави для поновлення строку на звернення до суду та квитанція про сплату судового збору. Однак, позивачем не надано суду клопотання про поновлення строку на звернення до суду, та не надано доказів сплати судового збору за позовними вимогами про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
У зв`язку з цим суд вважав, що вимоги ухвали суду від 06 квітня 2021 року про залишення позову без руху позивачем у повному обсязі виконані не були.
На переконання колегії суддів, висновок суду першої інстанції про невиконання вимог ухвали суду від 06 квітня 2021 року, не відповідає фактичним обставинам справи. На виконання ухвали з метою усунення недоліків адміністративного позову до суду своєчасно, 11 травня 2021 року, направлено заяву з доказами дотримання строку для подання адміністративного позову та квитанцією про додаткову сплату судового збору.
При цьому, з посиланням на положення чинного законодавства, судову практику Верховного Суду, і в адміністративному позові, і в заяві від 11 травня 2021 року позивачами звернуто увагу на своєчасну подачу адміністративного позову, на сплату судового збору з урахуванням позицій, висловлених в постановах Верховного Суду.
Однак судом без будь-якого мотивування наведені позивачами доводи залишено без уваги, а відсутність клопотання про поновлення строку на звернення до суду та ненадання доказів сплати судового збору за позовними вимогами про відшкодування матеріальної та моральної шкоди визнано невиконанням ухвали від 06 квітня 2021 року.
Вимога суду про обов`язкове подання клопотання про поновлення строку на звернення до суду є безпідставною, не ґрунтується на положеннях Кодексу адміністративного судочинства України та суперечить правовим позиціям і судовій практиці.
Частиною 2 статті 286 КАС України визначено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Аналіз норм статті 289 КУпАП і ч.2 статті 291 КУпАП свідчить, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, може бути оскаржена протягом 10 днів після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення, або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.
Отже, при вирішенні питання пропуску строку звернення з позовом до суду щодо оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числ, зафіксовані в автоматичному режимі, необхідно з`ясувати дату отримання цієї постанови.
Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 12 червня 2020 року по справі № 686/28291/19.
Позивачами у позові зазначалось про отримання оскаржуваної постанови 10 березня 2021 року. Між тим, зважаючи на вимоги ухвали суду від 06 квітня 2021 року, суду надано витяг з Реєстру поштових відправлень, розміщеного на сайті «Укрпошти». Вказаним витягом підтверджується, що відправлення за номером 0100190257406, який вказано на конверті, що надійшов позивачу з Департаменту інфраструктури КМДА, значиться прийнятим для відправлення 04 березня 2021 року, а врученим 10 березня 2021 року.
Для підтвердження факту дотримання позивачами при подачі адміністративного позову 10-денного строку для оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності суду направлено також копію конверта, у якому Департаментом транспортної інфраструктури КМДА (інспекцією з паркування) 04 березня 2021 року надіслано рекомендованим листом оскаржувану постанову, а також копію звернення позивача до 95 відділення зв`язку із запитом про надання інформації про дату вручення відправлення з номером штрихкода, зазначеним на вказаному конверті.
Так, до апеляційної скарги позивачем долучено відповідь «Укрпошти» на звернення до відділення поштового зв`язку № 95 щодо дати вручення адресату відправлення Департаменту транспортної інфраструктури, якою дату вручення позивачу повідомлення саме 10 березня 2021 року підтверджено.
За вказаних обставин, враховуючи своєчасне звернення до суду з моменту отримання копії оскаржуваної постанови, позивач добросовісно вважав, що строк для подання адміністративного позову дотримано. Відповідно, підстав подавати клопотання про поновлення строку, який не було порушено, не існувало.
Також в оскаржуваній ухвалі суд дійшов хибного висновку щодо неусунення недоліку в частині несплати позивачами судового збору за позовними вимогами про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Згідно п. 13 ч.2 статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду.
Крім того, в постанові Верховного Суду від 14 січня 2021 року по справі № 205/10899/19 зазначено, що відповідно до ч.5 статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішують судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Зміст наведеної норми вказує на те, що позовну вимогу про відшкодування шкоди, заявлену в адміністративному судочинстві, обов`язково зумовлює вимога про вирішення публічно-правового спору (наприклад визнання протиправними рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень). За такого правового регулювання вимога про відшкодування шкоди не є об`єктом, за який справляється судовий збір. Водночас, за вимогу, яка її зумовлює, такий платіж сплачується.
Враховуючи наведене, помилковим є висновок суду щодо необхідності сплати судового збору в частині позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, яка заявлена в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір, та за подання якої, у силу п. 13 ч.2 статті 3 Закону №3674-VI, судовий збір не справляється.
Аналогічні висновки щодо застосування зазначених норм права містяться також в постановах Верховного Суду від 18 жовтня 2019 року по справі №405/8768/18, від 05 березня 2020 року по справі №597/664/18.
На виконання вимог ухвали суду позивачами 11 травня 2021 року додатково сплачено судовий збір у сумі 908 грн. за немайнову вимогу про визнання протиправними дій головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Святошинського району управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської Ради (Київської міської державної адміністрації).
Встановлені апеляційним судом обставини підтверджують відповідність дій позивачів вимогам закону при поданні адміністративного позову та виконанні ухвали суду про залишення позову без руху в частині дотримання процесуальних строків і сплати судового збору.
Враховуючи своєчасне усунення недоліків адміністративного позову, суд першої інстанції мав відкрити провадження у справі та розглянути позов по суті.
Колегія суддів також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в справі «Беллет проти Франції», в якому Суд зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Таким чином, хоча право доступу до суду і не є абсолютним, це право не повинно обмежуватись таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець.
Отже, на думку суду апеляційної інстанції, позивачами були усунуті недоліки позовної заяви, а судом першої інстанції протиправно з формальних підстав позбавлено позивача права на судовий захист шляхом повернення позову.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги позивача спростовують висновки, покладені в основу рішення суду першої інстанції, прийнятого з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до статті 320 КАС України - підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст. ст. 312, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Дарницького районного суду м.Києва від 17 травня 2021 року - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Повний текст рішення виготовлено 06 липня 2021 року.

  Суддя-доповідач:                                                                      В.В. Файдюк
                     
                     Судді:                                                                       Г.В. Земляна

                                                                                                    Є.І. Мєзєнцев