УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 686/7665/19
Провадження № 22-ц/4820/982/21
Категорія: 19, 27

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

01 липня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Корніюк А.П. (суддя – доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.
секретар судового засідання Садік Н.Д. 

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №686/7665/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2021 року у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд
в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі – Банк) вказувало, що ОСОБА_1 звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав Заяву №б/н від 10.11.2010, згідно якої отримав кредит у розмірі 5000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі – Договір), що підтверджується підписом у заяві. Позивач зазначив, що ним виконані взяті на себе зобов`язання за Договором, тоді як відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку із чим станом на 18.02.2019 виникла заборгованість у розмірі 15925,62 грн, з яких: 5631,72 грн – заборгованість за тілом кредиту; 3460,93 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5248,42 грн – пеня за прострочене зобов`язання; 350 грн – пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; 500 грн – штраф (фіксована частина); 734,55 грн – штраф (процентна складова). Зважаючи на викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 15925,62 грн заборгованості за кредитним договором №б/н від 10.11.2010 та судові витрати.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 5631,72 грн заборгованості та судові витрати в сумі 1921 грн. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із цим рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт вказує, що судом першої інстанції не враховано, що ним фактично отримані кошти повернуто Банку в повному обсязі. Банком нараховано і частково списано з рахунку клієнта витрати, що не передбачені умовами договору №б/н від 10.11.2010: 680 грн комісії, 8950,90 грн відсотків, 6364,51 грн пені, 1911,37 грн страховки, а всього 17906,78 грн інших витрат, що не входять до обрахунку зняття та поповнення клієнтом кредитних коштів. Крім того, судом не враховано, що сума коштів поповнення відповідачем картки становила 14326,05 грн, а витрати кредитних коштів (тіло кредиту) – 10765,83 грн, тобто клієнтом було внесено на 3560,22 грн більше коштів, аніж отримано в Банку. Апелянт вказує, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що документи, надані позивачем, не мають підтвердження укладення відповідачем кредитного договору або отримання ним кредитної картки, оскільки до позову додано копію анкети-заяви клієнта банку про приєднання до Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 10.11.2010 б/н, але відсутнє підтвердження, що видано саме кредитна картка. Таким чином, враховуючи правову позицію Верховного Суду, що викладена в постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17 судом має бути стягнуто тільки фактично отримані, використані і не повернуті позичальником кошти, у зв`язку із чим апелянт просить апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення та постанови нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі. 
У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» погоджується із висновками суду першої інстанції та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін. Так, представник товариства зазначає, що відповідач отримав кредитний ліміт на кредитну картку та ним користувався, а відтак зобов`язаний був погашати і відсотки за кредитним договором. Таким чином, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вважає, що твердження ОСОБА_1 про те, що Банк не мав права зараховувати платежі, що вносив відповідач на погашення відсотків не відповідає умовам договору.
Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Як вбачається із змісту апеляційної скарги, ОСОБА_1 оскаржує судове рішення в частині задоволених позовних вимог, а тому саме в цій частині зазначене рішення переглядається апеляційним судом. 
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України). 
Оскаржуване судове рішення в частині задоволених позовних вимог не відповідає вказаним вимогам.
Встановлено, що факт укладення між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК») і ОСОБА_1 кредитного договору від 10 листопада 2010 року підтверджується Анкетою - заявою позичальника про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписаною уповноваженою банком особою та відповідачем, відповідно до якої останній погоджується, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять укладений між ним та Банком договір про надання банківських послуг. 
Також відповідач засвідчив, що він ознайомився і погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банка, які були надані йому для ознайомлення в письмовому виді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приватбанку - www.privatbank.ua та позичальник взяв на себе зобов`язання виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку (а.с. 11, 11 зворот).
Відповідно до довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про надання за кредитним договором, що укладений між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 №б/н кредитних карт позичальнику 12.08.2016, 30.10.2015, 01.03.2016, 26.11.2018 надано кредитні картки (а.с.93). 
Згідно довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 за період з 30.10.2015 по 02.08.2018 неодноразово змінювався кредитний ліміт (а.с. 92) 
Звертаючись до суду, позивач посилався на те, що відповідач користувався картковим рахунком і використовував кредитні кошти, прийнявши пропозицію Банку та уклав кредитний договір, що узгоджується із ч. 2 ст. 642 ЦК України. У зв`язку із порушеннями ОСОБА_1 своїх зобов`язань за цим договором щодо не погашення кредитної заборгованості, Банк зазначав, що у нього виникло право дострокової вимоги до відповідача про повернення всієї суми кредиту, яка станом на 18.02.2019 становила 15925,62 грн, з яких: 5631,72 грн – заборгованість за тілом кредиту; 3460,93 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5248,42 грн – нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 350 грн – нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; 500 грн – штраф (фіксована частина); 734,55 грн – штраф (процентна складова).
Відмовляючи у стягненні з відповідача заборгованості за кредитним договором №б/н від 10.11.2010, а саме заборгованості за простроченим тілом кредиту, пені за прострочене зобов`язання, пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн,    штрафів (фіксована частина та процентна складова), суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 . Банком було дотримано вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження із відповідачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Рішення в цій частині сторонами не оскаржується, а тому в апеляційному порядку в силу положень ст. 367 ЦПК України не переглядається. 
А стягуючи із ОСОБА_1 на користь позивача 5631,72 грн заборгованості за укладеним договором №б/н від 10.11.2010, суд першої інстанції виходив з доведеності факту отримання позивачем кредитних коштів і не повернення їх в розмірі саме 5631,72 грн. 
Однак з таким висновком судова колегія не погоджується, виходячи з наступного. 
Встановлено, що ОСОБА_1 фактично отримав у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і використав кошти в розмірі 10765,83 грн, а повернув кошти в сумі 14597,05 грн, що підтверджується випискою по особовому рахунку, яка в розумінні норм процесуального законодавства є належним та достовірним доказом (а.с. 88-91) і ці обставини узгоджуються із розрахунками, що надані сторонами.
Отже, станом на дату звернення до суду у позичальника була відсутня заборгованість за кредитним договором №б/н від 10.11.2010 з фактично отриманих коштів. 
Оскільки суд першої інстанції виходив з доведеності факту отримання ОСОБА_1 кредитних коштів та неповернення їх в розмірі 5631,72 грн, тому оскаржуване рішення в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту підлягає до скасування з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги. 
А отже, з огляду на вищенаведене, доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи і порушення норм матеріального права є обґрунтованими. 
Разом з тим, аргументи апеляційної скарги про те, що поза увагою суду залишилися ті обставини, що позивачем не доведено факт укладення із відповідачем кредитного договору або отримання ним кредитної картки є безпідставними. Адже ці обставини підтверджуються матеріалами справи: Анкетою - заявою позичальника про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 10.11.2010, довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про надання за кредитним договором, що укладений між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 №б/н кредитних карт позичальнику і випискою по особовому рахунку ОСОБА_1 . Також, як слідує із матеріалів справи, відповідач не оспорює факт підписання ним 10.11.2010 Анкети - заяви позичальника про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, визнає факт отримання ним у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредитних карт та кредитних коштів в сумі 10765,83 грн, користування ними з 30.10.2015 по 18.02.2019 і їх повернення. 
Аргументи апеляції про те, що резолютивна частина оскаржуваного рішення суперечить обставинам, встановленим в мотивувальній частині цього рішення щодо дати кредитного договору є такими, що заслуговують на увагу, однак рішення суду в частині задоволених позовних вимог підлягає до скасування. 
У відповідності до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Тому, з урахуванням вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягає до скасування судове рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача судових витрат. В даному випадку понесені Банком судові витрати покладаються на самого позивача. 
Керуючись ст 374, 375, 382 – 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2021 року в частині стягнення заборгованості і судових витрат скасувати та постановити нове судове рішення.
В задоволенні позовної вимоги АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5631,72 грн відмовити.
В решті рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 01 липня 2021 року.

Судді                                                                А.П. Корніюк

                                                       І.В. П`єнта

                                                       О.І. Талалай