РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2021 року
м. Рівне

Справа № 569/9328/16-ц
Провадження № 22-ц/4815/703/21

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді – Шимківа С.С.,
суддів: –  Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.,
секретар судового засідання – Шептицька С.С., 
учасники справи: 
позивач – Рівненська міська рада Рівненської області,
відповідач –  ОСОБА_1 ,
       апелянт – особа, яка не брала участь у справі – ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2  на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 жовтня 2016 року (ухвалене у складі судді Бучко Т.М.) у справі за позовом Рівненської міської ради Рівненської області до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки,-

       в с т а н о в и в :

У липні 2016 року Рівненська міська рада Рівненської області звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення розплідника собак.
Мотивуючи свої вимоги, позивач вказував про зайняття відповідачем без жодних правових підстав земельної ділянки, що розташована у АДРЕСА_1 . На якій ОСОБА_1 облаштовано розплідник собак, хоча ділянка є об`єктом права комунальної власності відповідно до рішення Рівненської міської ради від 27 листопада 2014 року, яким розірвано договір оренди від 26 грудня 2006 року №040658300397, що укладений між позивачем та Відкритим акціонерним товариством "Рівненський радіотехнічний завод". Дана ділянка зарахована до земель запасу промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.
Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20 жовтня 2016 року позов Рівненської міської ради задоволено. Зобов`язано ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку у АДРЕСА_1 та стягнуто з останнього на користь позивача 551, 20 гривень судових витрат.
Постановою апеляційного суду Рівненської області від 18 січня 2018 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 відхилено, а заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 жовтня 2016 року – залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 25 квітня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 жовтня 2016 року та постанову апеляційного суду Рівненської області від 18 січня 2018 року – залишено без змін.
Постановою Рівненського апеляційного суду від 28 травня 2019 року, залишеної без змін постановою Верховного Суду від 03 березня 2021 року, апеляційне провадження за апеляційною скаргою приватного підприємства – фірми "Інтерекопласт" на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 жовтня 2016 року – закрито, у зв`язку з тим, що оскаржуване рішення не вирішує питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки апелянта.
20 червня 2019 року ОСОБА_2 , будучи особою, яка не брала участь у справі, подала апеляційну скаргу на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 жовтня 2016 року.
Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 02 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 повернуто особі, яка її подала.
Постановою Верховного Суду від 03 березня 2021 року ухвалу Рівненського апеляційного суду від 02 липня 2019 року – скасовано, а справа передана до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 жовтня 2016 року.
Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 09 квітня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 жовтня 2016 року.
Подану апеляційну скаргу ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що місцевий суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, що не була залучена до участі у справі, що призвело до втручання у її право власності.
Зазначає, що договір про тимчасове утримання собак у зовнішніх модулях, які належать ППФ "Інтерекопласт" було укладено між фірмою та нею 15.11.2016 року. Відповідно до умов договору, вона набула права оренди зовнішніх модулей (вольєрів) для розміщення у них належних їй собак.
Державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області на виконання рішення Рівненського міського суду від 20.10.2016 року було знесено частину модулів.
З акту прийому-передачі орендованого майна вбачається, що зовнішні модулі встановлені на території, прилеглій до корпусу № 1, (літера "Ш-1"), що належить їй на праві оренди.
Стверджує, що позивачем не доведено, що саме на його частині спірної земельної ділянки знаходиться розплідник, який належить ОСОБА_1 і про знесення якого йдеться в оскаржуваному рішенні суду.
З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
У поданому на апеляційну скаргу відзиві Рівненська міська рада просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення місцевого суду - без змін.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Судом встановлено, що рішенням Рівненської міської ради від 27 листопада 2014 року № 465 розірвано договір оренди від 26 грудня 2006 року №040658300397, що був укладений між Рівненською міською радою та Відкритим акціонерним товариством "Рівненський радіотехнічний завод". 
Земельну ділянку, яка знаходиться по вулиці Данила Галицького, 25, у м. Рівне і була предметом оренди, зараховано до земель запасу, промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення (т. 1 а.с. 5).
З Інформаційної довідки № 69144809 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 28 вересня 2016 року, вбачається, що земельна ділянка площею 113834 га по АДРЕСА_1 , цільове призначення: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. За своєю формою вона належить до комунальної власності, а власником є Рівненська міська рада (т. 1; а.с. 21-22).
Між тим, на даній земельній ділянці ОСОБА_1 розміщено розплідник собак.
Цей факт стверджується листом Рівненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 21.06.2016 № 10631\200\05-2016, листом Управління з питань надзвичайних ситуацій виконавчого комітету Рівненської міської ради від 06.06.2016 № 10-28/545, листом заступника Рівненського міського голови від 08.06.2016 № 08-1127 (т. 1; а.с. 3, 28, 31).
Окрім цього, його визнано безпосередньо відповідачем на пленарному засіданні 5 сесії Рівненської міської ради 7 скликання, що засвідчено витягом з відповідного протоколу № 5 від 21.07.2016 (т. 1; 38-41).
Відповідно до ст. 57 ЦПК України, у редакції, що діяла на час вирішення справи судом, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Норми частини першої ст. 64 ЦПК України, у цій же самій редакції, вказують, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.
Згідно зі ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 83, 116, 125, 126, 152 ЗК України, ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", у редакціях, що діяли на час виникнення спірних відносин, від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
У комунальній власності перебувають усі земельні ділянки у межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності.
Громадяни та юридичні особи набувають права власності або права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документу, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації, забороняється.
Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.
Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
Самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено, що саме на його частині спірної земельної ділянки знаходиться розплідник, то колегія суддів звертає увагу на таке.
22 червня 2011 року між ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" і ППФ "Інтерекопласт" було укладено договори купівлі-продажу, за якими корпуси №№ 1, 2, 7, 9, 19, 19б та насосної було оплатно відчужено на користь ППФ "Інтерекопласт" (т. 3; а.с. 153-159).
Частиною першою ст. 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Виходячи зі змісту ст. 151-2 Конституції України, рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.
Згідно із ч.ч. 1, 2, 6 ЗК України, у редакції, що діяла на час укладення договорів купівлі-продажу між ПП "Інтерекопласт" та ВАТ "Рівненський радіотехнічний завод", у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти.
Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.
Положення частини другої ст. 377 ЦК України, у редакції, яка діяла на час укладення договорів купівлі-продажу, встановлюють, що розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків).
Оскільки договори купівлі-продажу не передбачають виділення на користь покупця частини земельної ділянки з присвоєнням їй окремого кадастрового номера, про що зазначено у ч. 6 ст. 120 ЗК України та ч. 2 ст. 377 ЦК України, у редакціях, яка діяли на час їх укладення, тому наведеними обставинами спростовуються твердження про її належність саме ППФ "Інтерекопласт".
Крім того, ці правочини містять пряму вказівку про факт належності земельної ділянки саме позивачу і користування нею ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод" на підставі відповідного договору оренди, який був розірваний.
Державна реєстрація права на земельну ділянку площею 113834 м2, кадастровий номер 5610100000:01:037:0035, по АДРЕСА_1 свідчить про правовий титул на неї саме за Рівненською міською радою.
Тому, безпідставними є доводи ОСОБА_2 про недоведеність та нез`ясування судом тієї обставини, яка ж частина земельної ділянки є об`єктом права комунальної власності.
Факт розміщення модулів на земельній ділянці не створює підстав для законності користування нею, адже вони не є об`єктами нерухомості і не можуть передбачати наслідки, встановлені ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України.
Рівненською міською радою рішення про передачу ОСОБА_1 чи іншій особі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 у власність чи користування для розміщення розплідника собак не приймалося. 
Докази про наявність правовстановлюючих документів за земельну ділянку чи вчинених правочинів щодо неї відповідачем чи ОСОБА_2 до суду не подано.
Вищезазначене спростовує доводи апелянта про виникнення права користування земельною ділянкою і правомірність розміщення на цій земельній ділянці вольєрів.
Тому, необґрунтованими є твердження, що заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20.10.2016 року вирішено питання про її права.
Оскаржуване рішення суду вже переглядалося судами апеляційної та касаційної інстанції і його залишено в силі.
ОСОБА_2 не надала, а апеляційним судом не було здобуто доказів про те, що оскаржуваним судовим рішенням безпосередньо встановлено, змінено чи припинено її суб`єктивні права у спірних правовідносинах.
Самовільне, без оформлення права власності або користування, користування відповідачем земельною ділянкою, на якій розташований розплідник собак, порушує інтереси територіальної громади в особі Рівненської міської ради у вигляді обмеження повноважень щодо можливості розпорядження вказаною земельною ділянкою та використання її для суспільних потреб всіх членів громади.
Враховуючи вищенаведене, підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.
Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2  залишити без задоволення, а заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 жовтня 2016 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено 06 серпня 2021 року.

Головуючий-суддя                                         Шимків С.С.
Судді:                                                                 Боймиструк С.В.
        Гордійчук С.О.