Ухвала                          
10 вересня 2021 року 
м. Київ
справа № 503/387/15-ц
провадження № 61-12782ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Ткачука О. С.,
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою адвокатом Кресюном Василем Андрійовичем, на рішення Кодимського районного суду Одеської області від 20 січня 2016 року та постанову Одеського апеляційного суду від 10 червня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Кодимська міська рада про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, 
ВСТАНОВИВ: 
У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, площею 0,0072 га, що розташована в АДРЕСА_1 , зобов`язавши відповідача звільнити земельну ділянку з тильної сторони гаража на відстані 4 м, оскільки ОСОБА_2 захопив цю ділянку та вирощує на ній малину та овочі.
Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 20 січня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що при вирішенні питання про виділення позивачу земельної ділянки міською радою було допущено помилку в частині розміру земельної ділянки, у зв`язку з чим виникло накладення ділянок, а тому відповідач права позивача не порушує.
Справа апеляційним судом переглядалася неодноразово.
Постановою Одеського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Кодимського районного суду Одеської області від 20 січня 2016 року змінено та викладено її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що зі схеми фактичних меж та меж згідно відомостей правовстановлюючих документів земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вбачається, що фактичні межі земельних ділянок ОСОБА_2 та будівлі ОСОБА_1 не перетинаються, що свідчить про наявність недоліків при здійсненні оформлення сторонами правовстановлюючих документів на земельні ділянки, однак такі на час вирішення спору не визнані недійсними.
Апеляційний суд зазначив, що ОСОБА_1 не довів ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що має місце самовільне захоплення відповідачем земельної ділянки з тильної сторони гаража на відстані 4 м. В матеріалах справи відсутні відомості щодо площі захоплення цієї земельної ділянки, її розташування, координати та конфігурація, що дає підставу стверджувати про захоплення такої ділянки відповідачем.
У грудні 2019 року представник  ОСОБА_1 - адвокат Кресюн В. А. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Кодимського районного суду Одеської області від 20 січня 2016 року та постанову Одеського апеляційного суду від                               05 листопада 2019 року в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити у справі нове рішення по суті спору, яким позов задовольнити.
Постановою Верховного Суду від 12 серпня 2020 року касаційну скаргу публічного ОСОБА_1 задоволено частково, Постанову Одеського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року скасувано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постановою Одеського апеляційного суду від 10 червня 2021 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Кодимського районного суду Одеської області від 20 січня 2016 року задоволено частково.
Рішення Кодимського районного суду Одеської області від 20 січня 2016 року змінено в частині обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , викладено мотивувальну частину в редакції постанови апеляційного суду.
У липні 2021 року  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Кресюн В. А. , звернувся через засоби поштового зв`язку до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Кодимського районного суду Одеської області від 20 січня 2016 року та постанову Одеського апеляційного суду від 10 червня 2021 року з пропуском строку на касаційне оскарження.
Ухвалою Верховного суду від 11 серпня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, зокрема для надання клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження разом із відповідними доказами.
У встановлений судом строк представник заявника засобами поштового зв'язку надав матеріали, яких достатньо для вирішення питання про відкриття касаційного провадження у справі.
Заявник просив поновити строк на касаційне оскарження, посилаючись на те,  що  копію оскаржуваної постанови апеляційного суду отримано його представником                07 липня 2021 року, на підтвердження вказаних обставин надані відповідні докази.
Згідно з частинами першою, другою статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Доводи заяви про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Кодимського районного суду Одеської області від 20 січня 2016 року та постанови Одеського апеляційного суду від 10 червня 2021 року, а також надані  докази свідчать про поважність причин пропуску цього строку та наявність підстав для його поновлення.
Оскільки повний текст судового рішення не було вручено у день його проголошення або складення, заявник має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження,  як  такого,  що  пропущений  з  поважних  причин  відповідно  до статті 390 ЦПК України.
У відповідності до положень частини першої статті 394 ЦПК України колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Як підставу касаційного оскарження заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
За змістом частини сьомої статті 394 ЦПК України та відсутності підстав для повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі, в якій вирішує питання про витребування матеріалів справи.
Оскільки недоліки касаційної скарги усунуто, за формою та змістом касаційна скарга відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, отже наявні підстави для відкриття касаційного провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України,  та витребування матеріалів указаної вище справи.
Разом із касаційною скаргою заявник подав заяву про зупинення дії судових рішень.
Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.
Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.
Заява (клопотання) про зупинення виконання судового рішення або зупинення його дії має містити обґрунтування необхідності зупинення виконання рішення або зупинення його дії, такими мотивами, зокрема, може бути відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання судового рішення, неможливість повороту виконання рішення у разі його скасування тощо.
У задоволенні клопотання слід відмовити, оскільки оскарження судового рішення в касаційному порядку не є безумовною підставою для зупинення його дії судом касаційної інстанції, а у клопотанні не наведено доводів та не надано доказів, які дають підстави для висновку про необхідність зупинення дії оскаржених судових рішень до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.
Керуючись статтями 389, 390, 394, 395, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.
Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк на касаційне оскарження судових рішень.
Відкрити касаційне провадження у даній справі за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою адвокатом Кресюном Василем Андрійовичем, на рішення Кодимського районного суду Одеської області від 20 січня 2016 року та постанову Одеського апеляційного суду від 10 червня 2021 року.
Витребувати  з  Кодимського районного суду Одеської області цивільну справу                       № 503/387/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Кодимська міська рада про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.
У задоволенні клопотання  ОСОБА_1  про  зупинення  дії  рішення Кодимського районного суду Одеської області від 20 січня 2016 року та постанови Одеського апеляційного суду від 10 червня 2021 року, відмовити.
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, в п`ятнадятиденний строк з дня отримання ухвали.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                                       Є. В. Петров
                                                                                                                                  А. А. Калараш
                                                                                                                                  О. С. Ткачук