ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2021 року	Львів	Справа № 380/12067/20 пров. № А/857/9648/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді                                                  Заверухи О.Б.,
суддів                                                                      Большакової О.О., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1    на рішення   Львівського окружного адміністративного суду   від 06 квітня 2021 року    у справі за адміністративним позовом Франківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ЛКП «Вулецьке», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2    про зобов`язання вчинити дії,-

суддя (судді) в суді першої інстанції – Коморний О.І., 
час ухвалення рішення – не зазначено, 
місце ухвалення рішення – м. Львів, 
дата складання повного тексту рішення – 06 квітня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

17 грудня  2020 року Франківська районна адміністрація Львівської міської ради звернулася в суд з адміністративним позовом до ОСОБА_1 , в якому просила зобов`язати в місячний термін за власні кошти привести самочинно переплановане підвальне приміщення під індексом VII в будинку АДРЕСА_1 до попереднього стану, відновити вікно на місці самочинно встановлених дверей та закласти самочинно влаштований віконний проріз.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що міжвідомча комісія Франківської районної адміністрації Львівської міської ради видала розпорядження від 12 січня 2018 року № 08 «Про приведення до попереднього стану самочинно перепланованого підвального приміщення на АДРЕСА_1 », яким п. 2 зобов`язано ОСОБА_1 - власника квартири АДРЕСА_2 у місячний термін за власні кошти привести самочинно переплановане підвальне приміщення під індексом VII в будинку АДРЕСА_1 до попереднього стану, відновити вікно на місці самочинно влаштованих дверей та закласти самочинно влаштований віконний проріз. Відповідачем рекомендації п. 2 вищезазначеного розпорядження не виконано, ЛКП «Вулецьке» складено акт від 06 серпня 2020 року, в якому зазначено, що комісія в складі майстра дільниці та працівників ЛКП «Вулецьке»- Л. Стасюк, Г. Більчик, М. Шевчук, з виходом на місце: м. Львів, вул. Генерала Т. Чупринки, буд. № 26 провели візуальне обстеження підвального приміщення та склала акт про те, що співвласником кв. АДРЕСА_3 ОСОБА_3 не виконано розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 12 січня 2018 року № 08, не приведено самочинно перепланованого підвального приміщення до попереднього стану, а саме у підвальному приміщенні під індексом VII та VI не відновлене вікно на місці самочинно влаштованих дверей не закладений самочинно влаштований віконний проріз. Оскільки, відповідач у добровільному порядку не виконав рекомендації районної адміністрації, ЛКП «Вулецьке» скерувало пакет документів із супровідним листом від 06 серпня 2020 року № 1990 зареєстрований 12 серпня 2020 року вхідний № 2-13811-35.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю. Зобов`язано ОСОБА_1 в місячний термін за власні кошти привести самочинно переплановане підвальне приміщення під індексом VII в будинку АДРЕСА_1 до попереднього стану, відновити вікно на місці самочинно встановлених дверей та закласти самочинно влаштований віконний проріз.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач, в порушення вимог чинного законодавства, не виконав попередження та розпорядження винесені позивачем та не привів самочинно переплановане підвальне приміщення під індексом VII в будинку АДРЕСА_1 до попереднього стану, не відновив вікно на місці самочинно влаштованих дверей та не заклав самочинно влаштований віконний проріз, відповідно до акту обстеження ЛКП «Вулецьке» від 06 серпня 2020 року, а тому слід зобов`язати відповідача вчинити вищевказані дії в судовому порядку.
Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що віконний проріз, відновити який просить позивач у своїй позовній заяві, не було передбачено в конструкції будинку і такий по своїй суті був самовільним будівництвом, оскільки його влаштували на місці оригінального дверного прорізу шляхом замурування його нижньої частини, що підтверджується звітом експерта, який наявний в матеріалах судової справи. Задоволення позовних вимог призведе до порушення експлуатаційних характеристик будинку. Позивачем до суду першої інстанції не надано жодних доказів того, що відповідачем порушено конструктивні елементи житлового будинку або засоби протипожежного захисту.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що дозволу на переобладнання комори у підвальному приміщенні із заміною вікна на місці влаштованих дверей в матеріалах справи не має. Відповідачем не надано жодного доказу, який би доводив той факт, що нею здійснено роботи з «ремонту будинку». Також, відповідачем не дотримано правил та процедури щодо здійснення у підвальному приміщенні заміни на місці віконного отвору на дверний отвір і встановленням дверей.
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, 19 жовтня 2017 року комісія ЛКП «Затишне» виявила факт самочинного будівництва, а саме без дозвільних документів в підвальному приміщенні на АДРЕСА_1 влаштовано дверний проріз на місці віконного (приміщення під індексом VII), влаштовано віконний проріз (приміщення ін. VI), проведено виємку землі зі сторони подвір`я (а.с.15)
20 жовтня 2017 року ЛКП «Затишне» видано ОСОБА_1 акт-попередження про припинення самочинних робіт до моменту надання дозвільних документів, в пояснення особи, яка скоїла правопорушення ОСОБА_1 зобов`язалась надати дозвільні документи, які зараз знаходяться в роботі (а.с.15).
30 жовтня 2017 року комісія в складі головного інженера ЛКП «Затишне», майстра по ремонту, майстра по експлуатації житлового фонду з виходом на місце провела обстеження підвального приміщення під інд. VI, VII в будинку АДРЕСА_1 на предмет проведення самочинного перепланування. При обстеженні встановлено, що співвласницею кв. АДРЕСА_3 даного будинку ОСОБА_1 без дозвільних документів у підвальному приміщенні під інд. VII на місці віконного прорізу влаштовано дверний  проріз  з  відкриванням дверей  у  подвір`я  вище  згаданого будинку, у приміщенні під інд. VI влаштовано віконний проріз, біля капітальної стіни зі сторони двору проведено виємку землі для проведення укріплення та гідроізоляції фундаменту (а.с.10).
Постановою адміністративної комісії при Франківській районній адміністрації Львівської міської ради № 295 від 30 листопада 2017 року (а.с.12) за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 150 Кодексу України про адміністративні правопорушення (протокол № 33 від 20 жовтня 2017 року складений ЛКП «Затишне» (а.с.11), а саме встановлено, що ОСОБА_1 , яка проживає на АДРЕСА_1 у підвальному приміщенні під літерою VII на місці віконного прорізу облаштувала дверний проріз з відкриванням в сторону подвір`я, у приміщенні під літерою VI влаштовано віконний проріз, проведено виїмку землі у дворі даного будинку для укріплення та гідроізоляції фундаменту, а отже на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу відповідно до санкції ст. 150 КУпАП.
Будинок АДРЕСА_1 розташований на території Львівського комунального підприємства «Вулецьке» Франківської районної адміністрації Львівської міської ради. 
Комісією ЛКП «Вулецьке» встановлено, що ОСОБА_3 , самовільно без дозвільних документів здійснила перепланування підвального приміщення буд. АДРЕСА_1 .
Франківська районна адміністрація Львівської міської ради видала розпорядження від 12 січня 2018 року № 08 «Про приведення до попереднього стану самочинно перепланованого підвального приміщення на АДРЕСА_1 », яким п. 2 зобов`язано ОСОБА_1 - власника квартири АДРЕСА_2 у місячний термін за власні кошти привести самочинно переплановане підвальне приміщення під індексом VII в будинку АДРЕСА_1 до попереднього стану, відновити вікно на місці самочинно влаштованих дверей та закласти самочинно влаштований віконний проріз.
Пунктом 3 даного розпорядження зобов`язано директора ЛКП «Затишне» у випадку невиконання вимог п. 2 розпорядження у місячний термін подати документи до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради для вирішення питання приведення самочинно перепланованого підвального приміщення під індексом VII в будинку АДРЕСА_1 до попереднього стану відновлення вікна на місці самочинно влаштованих дверей закладення самочинно влаштованих дверей та закладення самочинно влаштованого віконного прорізу в примусовому порядку (а.с.8)
Відповідачем п. 2 вищезазначеного розпорядження не виконано, ЛКП «Вулецьке» складено акт від 06 серпня 2020 року, в якому зазначено, що комісія в складі майстра дільниці та працівників ЛКП «Вулецьке» - Л. Стасюк, Г. Більчик, М. Шевчук, з виходом на місце: м. Львів, вул. Генерала Т. Чупринки, буд. № 26 провели візуальне обстеження підвального приміщення та склала акт про те, що співвласником кв. АДРЕСА_3 ОСОБА_3 не виконано розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 12 січня 2018 року № 08, не приведено самочинно перепланованого підвального приміщення до попереднього стану, а саме у підвальному приміщенні під індексом VII та VI не відновлене вікно на місці самочинно влаштованих дверей не закладений самочинно влаштований віконний проріз (а.с.9).
Враховуючи вищевикладені обставини, і те, що відповідач у добровільному порядку не виконав розпорядження районної адміністрації, ЛКП «Вулецьке» скерувало пакет документів до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради із супровідним листом від 06 серпня 2020 року № 1990 зареєстрований 12 серпня 2020 року вхідний № 2-13811-35 (а.с.18).
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.
Згідно із Положення про Франківську районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради від 01 листопада 2016 року № 977 (зі змінами та доповненнями) до повноважень Франківської районної адміністрації віднесено здійснення контролю за утриманням будинків (квартир), які належать громадянам, а також прилеглих територій; розгляд питань та вжиття заходів у порядку, встановленому виконавчим комітетом, щодо фактів самовільного будівництва (погодження, приведення до попереднього стану, демонтажу тощо). Франківська районна адміністрація має право звертатися у встановленому порядку до судових органів з позовними заявами щодо фактів самочинного будівництва ,з інших справ, які виникають у процесу здійснення наданих районній адміністрації повноважень.
Відповідно до пп. 1 п. «а» ч. 1 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.
Згідно із пп. 3 п. «б» ч. 1 ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, окрім іншого, здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.
Також, статтею 7 Закону України «Про основи містобудування» передбачено, що державне регулювання у сфері містобудування здійснюється, в тому числі органами місцевого самоврядування, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами в порядку встановленому законодавством.
Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, встановлених законом.
Згідно із ч. 2 ст. 382 Цивільного кодексу України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирному будинку. Спільним майном багатоквартирному будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі та споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирному будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Статтею 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном; ст. 319 цього ж Кодексу - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 5 ст. 319 Цивільного кодексу України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Згідно із ч. 2 ст. 13 Цивільного кодексу України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.
Частиною 2 ст. 139 Цивільного кодексу України передбачено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до п. 20.2.3. Правил благоустрою м. Львова, затверджених ухвалою Львівської міської ради від 21.04.2011 року №376 (з наступними змінами), незадовільний стан утримання та ремонту фасадів, цоколів, будинкових вказівників у КУпАП кваліфікується як порушення правил експлуатації житлових будинків, житлових приміщень та інженерного обладнання, псування житлових будинків, житлових приміщень, їх обладнання та елементів.
Згідно із ст. 179 Житлового кодексу УРСР користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1.4.1 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, встановлено, що переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.
Відповідно до п. 1.4.4 цих Правил, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається. Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається.
Згідно з п. 1.4.6 Правил, власник, наймач (орендар) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання або перепланування, що призводить до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту, зобов`язаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану.
Пунктом 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року за № 45, встановлено права та обов`язки власників та наймачів (орендарів) приміщень житлових будинків. Зокрема, такі мають право на переобладнання і перепланування житлових та підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку.
Згідно листа Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 11 вересня 2006 року, роботи з перепланування повинні проводитися відповідно до проекту, розробленого з дотриманням вимог чинних будівельних норм і правил (ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», ДБН В.2.5-20-2001 «Газопостачання», ДБН А.22-3-97 «Склад, порядок, розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва»).
З матеріалів справи слідує, що відповідач самочинно перепланував підвальне приміщення під індексом VII в будинку АДРЕСА_1 , а саме самочинно влаштовані двері та самочинно влаштований віконний проріз, що зафіксовано в акті ЛКП «Затишне» від 30 жовтня 2017 року.
Постановою адміністративної комісії при Франківській районній адміністрації Львівської міської ради № 295 від 30 листопада 2017 року про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 150 Кодексу України про адміністративні правопорушення (протокол № 33 від 30 жовтня 2017 року складений ЛКП «Затишне») на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу відповідно до санкції ст. 150 КУпАП.
Вказана постанова відповідачем не оскаржувалася.
Згідно п. 2 розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 12 січня 2018 року № 08 «Про приведення до попереднього стану самочинно перепланованого підвального приміщення на АДРЕСА_1 » зобов`язано ОСОБА_1 – власника квартири АДРЕСА_2 в місячний термін за власні кошти привести самочинно переплановане підвальне приміщення під індексом VII в будинку АДРЕСА_4 до попереднього стану, відновити  вікно на місці самочинно влаштованих дверей та закласти самочинно влаштований віконний проріз.
Відповідачем вищевказане розпорядження не виконано та також не оскаржено в адміністративному порядку.
З матеріалів справи слідує, що оскільки відповідачем п. 2 вищезазначеного розпорядження не виконано, ЛКП «Вулецьке» складено акт від 06 серпня 2020 року, в якому зазначено, що комісія в складі майстра дільниці та працівників ЛКП «Вулецьке»- Л. Стасюк, Г. Більчик, М. Шевчук, з виходом на місце: м. Львів, вул. Генерала Т. Чупринки, буд. № 26 провели візуальне обстеження підвального приміщення та склала акт про те, що співвласником кв. АДРЕСА_3 ОСОБА_3 не виконано розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 12 січня 2018 року № 08, не приведено самочинно перепланованого підвального приміщення до попереднього стану, а саме у підвальному приміщенні під індексом VII та VI не відновлене вікно на місці самочинно влаштованих дверей не закладений самочинно влаштований віконний проріз.
Процедуру вирішення питань, пов`язаних з самочинним будівництвом на території м. Львова, з метою визначення можливості збереження самочинно збудованих (реконструйованих) об`єктів містобудування та архітектури, регулює Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові, затверджене рішенням Міської ради від 09 вересня 2011 року № 835 (далі - Положення № 835).
Ознаки і класифікація самочинного будівництва, розширення, реконструкції, реставрації, капітального ремонту, переобладнання, порушення правил експлуатації житлового фонду, охорони і використання пам`яток культурної спадщини, влаштування малих архітектурних форм наведені у пункті 1.6 Положення №835, підпунктом 1.6.6 якого до таких ознак віднесено влаштування (встановлення, будівництво) малих архітектурних форм, тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності без дозволу виконавчого органу міської ради і належно затвердженої проектної документації або з істотним відхиленням від проекту.
Відповідно до п. 3, п. 4.8 Положення № 835 підготовку проектів розпоряджень голів районних адміністрацій за фактами здійсненого (здійснюваного) фізичними та юридичними особами самочинного будівництва (реконструкції) об`єктів містобудування здійснюють міжвідомчі комісії при районних адміністраціях. Висновок міжвідомчої комісії при районній адміністрації з рекомендаціями затверджує своїм розпорядженням голова районної адміністрації.
Згідно із п. 5.1.3.3, п. 5.3 Положення № 835 міжвідомчі комісії при районних адміністраціях можуть приймати у кожному конкретному випадку самочинного будівництва одне з таких рішень: про знесення у терміни, визначені розпорядчими документами, самочинного будівництва особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, за її кошти у разі порушення прав інших осіб. У разі ухилення або відмови особи від знесення самочинного будівництва у терміни, визначені розпорядчими документами, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за кошти особи, яка здійснила будівництво.
З вищенаведеного слідує, що до повноважень районних у місті Львові державних адміністрацій належить, окрім іншого, затвердження висновків (з рекомендаціями) міжвідомчої комісії при відповідній районній адміністрації щодо виявлених фактів здійсненого (здійснюваного) фізичними та юридичними особами самочинного будівництва (реконструкції) об`єктів містобудування, самочинного влаштування (встановлення, будівництва) малих архітектурних форм, тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідачу направлялись попередження щодо самочинно перепланованого підвального приміщення, однак такі останнім були проігноровані.
Матеріалами справи підтверджено факт вчинення відповідачем зазначеного правопорушення.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що слід зобов`язати відповідача в місячний термін за власні кошти привести самочинно переплановане підвальне приміщення під індексом VII в будинку АДРЕСА_4 до попереднього стану, відновити  вікно на місці самочинно влаштованих дверей та закласти самочинно влаштований віконний проріз, оскільки розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 12 січня 2018 року № 08 «Про приведення до попереднього стану самочинно перепланованого підвального приміщення на АДРЕСА_1 » та Постанова адміністративної комісії при Франківській районній адміністрації Львівської міської ради № 295 від 30 листопада 2017 року про адміністративне правопорушення передбачене ст. 150 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, не скасовані в судовому порядку.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що не вчинено робіт, які підпадають під визначення «перепланування жилих приміщень», а роботи вчинені скаржником підпадають під визначення поняття «ремонт будинку», то колегія суддів зазначає наступне.
Поняття «перепланування» визначено у Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17 травня 2005 року № 76, а саме, до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.
Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію» від 07 червня 2017 року № 406, затверджено перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію. Зокрема пунктом 1.4.1. даних Правил зазначено, що переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.
Однак, дозволу на переобладнання комори у підвальному приміщенні, із заміною вікна на місці влаштованих дверей в матеріалах справи не міститься.
Крім того, відповідачем не надано будь-яких доказів, які б підтверджували факт здійснення роботи з «ремонту будинку». 
Щодо посилання відповідача на звіт експерта, згідно висновку якого, визначено, що: 1. З врахуванням технічного стану несучої стіни та фундаменту по осі А в осях 2-3, а також склепінчастого перекриття над підвальним поверхом в осях А-Б, 2-3, технічний стан обстежуваної частини будинку в цілому задовільний. 2. В стіні по осі А в осях 2-2/1 можливо влаштувати дверний проріз замість існуючого віконного прорізу, який власне і був дверним до проведення попередніх ремонтних робіт. 3. В стіні по осі А в осях 2/1-3 можливо виконати віконний проріз з дотриманням послідовності виконання робіт, наведених в проекті (п. 5.2.), то колегія суддів зазначає наступне.
З вказаного висновку слідує, що він не спростовує факту самочинного перепланованого підвального приміщення, оскільки такі роботи проводились без документів, які дають право на їх виконання та згоди мешканців - співвласників будинку. Тому за наявності такого висновку відповідач мав в установленому порядку звернутися до відповідних органів та отримати необхідні дозвільні документи, а не проводити самочинно роботи зневажаючи встановлений порядок отримання дозвільних документів.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду    від 06 квітня 2021 року    у справі №380/12067/21  – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	В. В. Ніколін  	
Повне судове рішення складено 11 серпня 2021 року.