ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6559/21 Справа № 204/6865/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Приваліхіна А. І. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2021 року        колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

                головуючого- судді Демченко Е.Л. 
                суддів - Куценко Т.Р., Ткаченко І.Ю.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 11 лютого 2021 року по справі за позовом акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 

в с т а н о в и л а:

       У жовтні 2020 року акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - АТ «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що 09 червня 2018 року відповідач звернувся до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, в якій підтвердив, що остання разом із Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг, а також підтвердив, що останній із вказаними банківськими документами ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку, вказані умови зобов`язався належним чином виконувати. 
       Вказували, що на підставі вказаної анкети-заяви клієнт банку отримує платіжну картку, яка надається останньому неактивованою та активується банком при додаванні інформації з картки в мобільний додаток з авторизацією за номером телефону. При цьому, з метою ідентифікації клієнта при проведенні операцій з використанням картки при її активації встановлюється ПІН-код, який є аналогом власноручного підпису клієнта. На підставі укладеного договору, як вказує банк у своєму позові, відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 40 000 грн.
       Зазначали, що сторони домовилися щодо істотних умов кредитного договору, зокрема, що кредит надається у формі поновлювальної кредитної лінії, банк має право на власний розсуд переглядати ліміт до використання в межах суми ліміту кредитування, що зазначена в договорі. Інформація надається клієнту текстовим повідомленням в електронному вигляді на номер мобільного телефону або у мобільному додатку. Крім того, між сторонами було обумовлено розмір відсотків за користування кредитним лімітом, суму щомісячного мінімального платежу, строк погашення його внесення, а також порядок, розмір та підстави нарахування неустойки за порушення позичальником строків виконання зобов`язання за договором. 
       Крім того, банк зазначав, що у пункті 6 анкети-заяви відповідач просив вважати наведений у анкеті-заяві зразок його власноручного підпису або його аналоги, а також електронний цифровий підпис, обов`язковими при здійснені операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті йому в банку. У цьому ж пункті анкети-заяви засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем у вигляді послідовності ряду цифр, який буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно договору. Відповідач підтвердив в анкеті-заяві, що всі наступні правочини, у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень можуть вчинятися ним та банком з використанням електронного цифрового підпису, а усе листування щодо цього договору здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали. 
       Посилаючись на те, що ОСОБА_1 допустив значне порушення взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 23 березня 2020 року виникла заборгованість за договором про надання банківських послуг "Monobank" від 09 червня 2018 року у загальному розмірі 173 993,27 грн., яка складається з тіла кредиту в розмірі 107 248,56 грн. та 66 744,71 грн. - заборгованості за пенею та комісією.
       В той же час, посилаючись на те, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, позивач просив стягнути суд частину заборгованості у розмірі 137 921,46 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредитом в розмірі 107 248,56 грн.; заборгованості за пенею та комісією в розмірі 30 672,90 грн.
       Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 11 лютого 2021 року в задоволенні позову АТ «Універсал Банк» відмовлено. 
       В апеляційній скарзі АТ «Універсал Банк», посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов банку задовольнити. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, відмовляючи в позові, не взяв до уваги, що підстави, порядок та розмір нарахування процентів, неустойки та комісії встановлені Умовами обслуговування рахунків фізичних осіб, з якими відповідач, підписуючи анкету-заяву ознайомився та з ними погодився, при цьому, Умовами і правилами надання банківських послуг разом із тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту кредиту, а також анкетою-заявою складає договір про надання банківських послуг, укладений в електронній формі, що відповідає положенням Закону України "Про електронну комерцію", отже вказані документи були отримані відповідачем у мобільному додатку та підписані електронним цифровим підписом. Відсутність підпису боржника на паперовому екземплярі вказаних документів не свідчить про неукладеність договору про споживчий кредит, оскільки укладений договір є договором приєднання. Вказує, що доказом наявної у відповідача перед банком заборгованості є розрахунок заборгованості доданий до позову, який є належним доказом, оскільки містить детальний опис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів боржником, кількість днів за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом, дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом. 
       Відповідачем ОСОБА_1 було надано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що місцевий суд ухвалив рішення з урахуванням висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17. Вказував, що оскільки згідно позиції банку, кредитний ліміт було встановлено в розмірі 40 000 грн., то розмір тіла кредиту в 107 248,56 грн., обрахований із врахуванням відсотків та списань за прострочення по кредиту, разом із тим вказане нарахування анкетою-заявою не встановлено. Вважає, що суд першої інстанції, дослідивши виписку по картковому рахунку відповідача, дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову, зважаючи, що в рахунок заборгованості було внесено 48 044,83 грн.
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі 137 921,46 грн. та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено, що 09 червня 2018 року ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву, відповідно до умов якої останній погодився з тим, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, укладання якого він підтверджує і зобов`язується виконувати його умови. Підписанням цього договору підтвердив, що із вищевказаними банківськими документами ознайомився та отримав їх примірники у мобільному додатку, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення (а.с.7).
       Просив вважати наведений зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі його електронний підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті у банку.
       Засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладеного удосконаленого електронного підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором.
       Також визнав, що удосконалений електронний підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях.
       Підтвердив, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися ним та/або банком з використанням електронного/удосконаленого електронного підпису.
       Станом на 23 березня 2020 року виникла заборгованість у загальному розмірі 137 921,46 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредитом в розмірі 107 248,56 грн.; заборгованості за пенею та комісією в розмірі 30 672,90 грн.
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ «Універсал Банк», суд першої інстанції виходив з того, що анкета-заява на підставі якої, згідно позиції банку,  відповідачеві було надано кредитний ліміт не містить даних про те, яку саме картку отримав відповідач, строк її дії, та розмір наданого кредиту. Також не вказано будь-яких відомостей про дату вручення картки відповідачеві, повідомлення йому пін-коду, строку дії картки. Позивачем не доведено факт погодження між сторонами розміру відсотків за користування кредитом, за прострочення зобов`язання, неустойки, оскільки долучений до позову Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи та Умов і правил обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» не містять підпису останнього про ознайомлення із ними, а тому їх не можна вважати частиною, укладеного між сторонами, кредитного договору. При цьому, в анкеті-заяві розмір відсотків та неустойки не зазначений. Суд першої інстанції вказував, що позивачем не надано до суду належним чином оформленого розрахункового документу, який підтверджує факт видачі/перерахування кредитних коштів на підставі анкети-заяви від 06 червня 2018 року на відповідний рахунок відповідача, та згідно з яким можна було б встановити суму, яку позивач надав/перерахував відповідачу саме як кредитні кошти. При цьому, роздруківка із сайту банку належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Натомість, з наданої позивачем роздруківки руху коштів від 07 грудня 2020 року вбачається, що відповідачеві був встановлений баланс на початок періоду у сумі 34 000 грн., який було збільшено до 40 000 грн. та, при цьому відповідачем, у період часу з 09 червня 2018 року по 23 березня 2020 року, в рахунок погашення суми за кредитним договором внесено грошові кошти: на загальну суму 48 044,83 грн., що значно перевищує встановлену суму встановленого розміру кредитного ліміту.
       Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним. 
       Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
       За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
       Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
       Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
       Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
       За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
       Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
       Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
       Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
       Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
       Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
       Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
       Колегія суддів звертає увагу на те, що АТ «Універсал Банк» не довів факту погодження між сторонами умов сплати відсотків за користування кредитом, їх розміру, відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, або підстав нарахування відсотків у збільшеному розмірі, оскільки долучена до матеріалів справи підписана відповідачем анкета-заява від 09 червня 2018 року, вказаних відомостей не містить (а.с.7). 
       Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за комісією та пенею, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Умов і правил надання банківських послуг, тарифів, таблицю обчислення вартості кредиту та паспорт споживчого кредиту, які розміщені на веб-сайті банку, як невід`ємні частини спірного договору та якими визначені, у тому числі: пільговий період користування кредитною картою, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема неустойка за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.
       Матеріали справи не містять доказів того, що саме цей витяг
з Умов і правил надання банківських послуг, тарифів, таблиці обчислення вартості кредиту та паспорту споживчого кредиту розумів відповідач ОСОБА_1 , ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву від 09 червня 2018 року.
       Також, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови
та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі
№6-16 цс 15 і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
       Колегія суддів вважає, що у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ "Універсал Банк" у період - з часу виникнення спірних правовідносин (09 червня 2018 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (15 жовтня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та правил, а також Тарифів у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
       В апеляційній скарзі АТ "Універсал Банк" посилається на те, що підписуючи анкету-заяву відповідач ознайомився з Умовами і правилами надання банківських послуг разом із тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту кредиту, а отже виявив згоду на укладення кредитного договору, проте вищевказані банківські документи не містять підпису ОСОБА_1 , тому відсутні підстави вважати, що останній був ознайомлений із ними.
       Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №4-131 цс 19.
       Щодо доводів банку про ознайомлення відповідачем із Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту в мобільному додатку, які останній погодив шляхом їх підписання електронним цифровим підписом, колегія суддів зазначає наступне.
       Дійсно, як вбачається з матеріалів позову банку, особливістю проекту monobank є здійснення банківського обслуговування дистанційно за допомогою використання клієнтами банку мобільного додатку. Видача картки здійснюється після попередньої ідентифікації клієнта спеціалістами банку, після чого активація картки та її використання здійснюється клієнтом онлайн. 
       Згідно анкети-заяви від 09 червня 2018 року, усі повідомлення, угоди, листи, підписання договорів здійснюється клієнтом банку онлайн за допомогою електронного цифрового підпису, здійсненого із генерації ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, який використовувався для накладення електронного цифрового підпису, який є аналогом електронного цифрового підпису.
       Таким чином, банк стверджує, що відповідач, використовуючи додаток, за допомогою використання аналогу власноручного підпису погоджує всі Умови та Правила надання банком послуг, повідомляється про будь-які зміни до умов надання кредиту, тарифів банку тощо.
       Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
       Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
       Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
       Так, електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
       Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає,що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
       Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
       З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді.
       Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.
       В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
       Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.
       Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
       Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.
       Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
       При цьому, за змістом наведеного Закону електронним підписом, тобто одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
       Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
       Аналогічні за змістом висновки, викладені у численних постановах  Верховного суду, зокрема постанові від 12 січня 2021 по справі №524/5556/19, від 09 вересня 2020 року по справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року по справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року по справі №127/33824/19 тощо.
       Таким чином, колегія суддів зауважує, що дійсно перш ніж надавати кредитні кошти позичальнику, зважаючи на те, що проект monobank є онлайн банком, з метою дотримання вимог чинного законодавства, банком було особисто здійснено попередню ідентифікацію відповідача, отримано документи, що підтверджують його особу, та внесено їх до бази банку, після чого на основі власноручного підпису позичальника було згенеровано особистий ключ, який використовуватиметься для накладення електронного цифрового підпису, який відповідає власноручному підпису клієнта банку, при цьому в анкеті-заяві банку зазначається, що в подальшому вказаний підпис буде використовуватися позичальником з метою засвідчення будь-яких дій згідно з договором в мобільному додатку.
       Тобто, позивач наполягає на тому, що після направлення примірників Умов і правил надання банківських послуг, Тарифів, Таблицю обчислення вартості кредиту та Паспорту споживчого кредиту до мобільного додатку відповідача, останній ознайомився з ними та погодився з їх умовами, використовуючи електронний цифровий підпис, що свідчить про погодження із позичальником усіх необхідних умов кредитного договору, зокрема і щодо нарахування відсотків за користування кредитом та неустойки за прострочення виконання зобов`язання.
       В той же час, колегія суддів зауважує, що саме по собі посилання позивача на ознайомлення відповідачем із вказаними банківськими документами та погодження із ними шляхом їх підписання цифровим підписом у мобільному додатку, без надання відповідних доказів, не може бути прийнято до уваги колегією суддів, оскільки будь-яка дія користувача додатком фіксується у відповідній програмі та в подальшому оброблюється спеціалістами банку, що і здійснюють реагування на відповідні дії з боку клієнта. При цьому, відсутність вказаних доказів, позбавляє можливості суд встановити факт ознайомлення із вказаними умовами надання кредитних послуг та їх підписання, що є обов`язковим у разі пред`явлення позивачем вимог щодо стягнення заборгованості за процентами, неустойкою, комісією, та які у зв`язку із відсутністю вказаних доказів до стягнення не підлягають.
       В той же час, колегія суддів вважає доведеним факт отримання позичальником кредитних коштів АТ "Універсал Банк", оскільки на підтвердження цього позивачем було надано виписку по картковому рахунку відповідача, яка є первинним банківським документом та належним доказом існування заборгованості перед банком, про що вже неодноразово висловлювався Верховний Суд у своїх постановах.
       Таким чином, здійснюючи розгляд апеляційної скарги, колегія суддів дослідивши надану позивачем банківську виписку з урахуванням наданого позивачем розрахунку заборгованості та дійшла до висновку про часткове стягнення заборгованості за тілом кредитом, яка виникла на підставі кредитного договору від 09 червня 2018 року з огляду на наступне.
       Зокрема, з аналізу вказаних банківських документів вбачається, що 09 червня 2018 року відповідачу АТ "Універсал Банк" було встановлено кредитний ліміт в розмірі 34 000 грн., який 27 вересня 2018 року було збільшено до 40 000 грн., відповідач здійснював користування вказаними коштами, зокрема в день підписання анкети-заяви відповідачем було одразу використано 30 992 грн., загалом сума фактично використаних коштів позичальником за весь час користування кредитом склала 52 916,9 грн. (09 червня 2018 року - 30 992 грн. (27 476,8 + 2516,8 + 988), 05 липня 2018 року - 208 грн., 08 серпня 2018 року - 832 грн., 27 вересня 2018 року - 7 072 грн., 28 вересня 2018 року - 6 448 грн., 03 жовтня 2018 року - 1 000 грн., 12 жовтня 2018 року - 31,30 грн., 19 жовтня 2018 року - 2 964 грн., 20 жовтня 2018 року - 2 912 грн., 24 жовтня 2018 року - 468 грн.). Тобто остання транзакція позичальника із використанням банківських коштів була здійснена 24 жовтня 2018 року. Після чого фактичне користування кредитними коштами банку відповідачем не здійснювалося, тіло кредиту збільшувалося за рахунок стягнення відсотків за користування кредитом в загальному розмірі 37 491,61 грн. (липень 2018 року - 1812,93 грн., серпень 2018 року - 1077,11 грн., вересень 2018 року - 1043,22, жовтень 2018 року - 1 277,85 грн., листопад 2018 року - 1261,53 грн., грудень 2018 року - 2 829,68 грн., січень 2019 року - 3 162,38 грн., березень 2019 року - 4 011,65 грн., квітень 2019 року - 4 361,08 грн., травень 2019 року - 5 036 грн., червень 2019 року - 5 419,48 грн., липень 2019 року - 6 198,7 грн., а також коштів за прострочення кредиту в розмірі 66 704,71 грн. (01 лютого 2019 року - 50 грн., 01 березня 2019 року - 50 грн., 01 квітня 2019 року - 100 грн., 01 травня 2019 року - 100 грн., 01 червня 2019 року - 50 грн., 01 липня 2019 року - 100 грн., 01 серпня 2019 року - 100 грн., 01 вересня 2019 року - 100 грн., 01 вересня 2019 року - 6 836,36 грн., 01 жовтня 2019 року - 100 грн., 01 жовтня 2019 року - 7 321,47 грн., 01 листопада 2019 року - 7 391,97 грн., 01 листопада 2019 року - 100 грн., 01 грудня 2019 року - 100 грн., 01 грудня 2019 року - 8 183,10 грн., 01 січня 2020 року - 100 грн., 01 січня 2020 року - 8 996,20 грн., 01 лютого 2020 року - 100 грн., 01 лютого 2020 року - 9 563,50 грн., 01 березня 2020 року - 100 грн., 01 березня 2020 року - 9 534,33 грн., 23 березня 2020 року - 7 677,78 грн.).
       При цьому, розмір кредитного ліміту розширявся за рахунок списання відсотків, нарахування яких здійснювалося на суму фактично наданої відповідачу позики та розміру відсотків за попередній місяць. А вже починаючи з 2019 року розмір заборгованості збільшувався не тільки за рахунок списання відсотків, а також за рахунок списання з рахунку відповідача суми комісії та пені, тобто сума відсотків вже нараховувалася на суму позики + розмір відсотків за попередні місяці + розмір пені та комісій. 
       Окремо, колегія суддів звертає увагу, що наданий позивачем розрахунок заборгованості містить розбіжності із випискою по картковому рахунку відповідача, зокрема вказаний розрахунок не враховує суми платежу від 22 травня 2019 року на погашення заборгованості за користування кредитними коштами в сумі 8 500 грн., фактично зазначаючи вказану суму у колонці "сума погашення за наданим кредитом", проте не включаючи її у фактичний розрахунок, збільшуючи, а не зменшуючи суму заборгованості на вказану суму, тобто, вказані кошти були наступного ж дня списані банком без зазначення призначення списання під назвою " monobank ", без зазначення будь-якої правової підстави списання вказаних коштів. Аналогічна ситуація відбулася із коштами в сумі 2 200 грн., що мала місце 01 лютого 2019 року. 
       Колегія суддів зауважує, що у період часу з 09 червня 2018 року по 23 березня 2020 року, в рахунок погашення суми за кредитним договором відповідачем було внесено грошові кошти на загальну суму 46 230,9 грн.: 22 червня 2018 року - 68,25 грн., 25 червня 2018 року - 1000 грн., 09 липня 2018 року - 206 грн., 28 липня 2018 року - 1000 грн., 29 липня 2018 року 195 грн., 30 липня 2018 року - 300 грн., 24 серпня 2018 року - 1550 грн., 13 вересня 2018 року - 1 600 грн., 23 вересня 2018 року - 10 грн., 27 вересня 2018 року - 7 100 грн., 02 жовтня 2018 року - 169,05 грн., 06 жовтня 2018 року - 31,30 грн., 06 жовтня 2018 року - 31,30 грн., 13 жовтня 2018 року - 240 грн., 14 жовтня 2018 року - 2 000 грн., 15 жовтня 2018 року - 1 000 грн., 19 жовтня 2018 року - 3 000 грн., 21 жовтня 2018 року - 3 000 грн., 28 жовтня 2018 року - 1 400 грн., 01 листопада 2018 року - 1000 грн., 11 листопада 2018 року - 500 грн., 19 листопада 2018 року - 500 грн., 22 листопада 2018 року - 2 200 гривень, 22 листопада 2018 року - 780 грн., 23 листопада 2018 року - 2 500 грн., 10 січня 2019 року - 2 000 грн., 11 січня 2019 року - 50 грн., 01 лютого 2019 року - 2 200 грн., 28 березня 2019 року - 100 грн., 22 травня 2019 року - 8 500 грн., 27 вересня 2019 року - 2 000 грн.
       Щодо доводів позивача, про збільшення розміру кредитного ліміту за рахунок використання послуги з розстрочення суми платежів за певні товари, колегія суддів зазначає наступне.
       Згідно виписки по картковим рахункам відповідача вбачається, що щомісяця з карткового рахунку відповідача стягувалися суми платежів із призначенням платежів "LIQPAY*OOO KOMFI TREJ" - 10 платежів по 493,85 грн - загальна сума стягнутих коштів 4 938,5 грн., "Avtozapchasti" - 3 платежи по 2 466,33 грн., загальна сума - 7 398,99 грн., "KAFE PAPA PIZZA" - 10 платежів по 1 294,52 грн., 1 платіж - 2 108,3 грн., загальна сума 15 053,5 грн. "COMFY DNS" - 3 платежі по 993,29 грн., 1 платіж - 993,32 грн., а всього 9 932,93 грн., "MSDn019" - 6 платежів по 214,31 грн., 1 платіж на суму 214,29 грн., загальна сума 1 500,15 грн. "Papa Pitstsa" - 9 платежів по 614 грн. на загальну суму 7 026 грн.
       В той же час, матеріали справи не містять будь-яких доказів укладення між сторонами кредитних договорів купівлі-продажу товарів у розстрочку на підставі яких можливо було б перевірити продавця товару, товар, його дійсну вартість, кількість платежів за договором, можливість нарахування відсотків за відповідним договором, оскільки згідно доводів банку відповідачем було оформлено 6 розстрочок на загальну суму 39 635,25 грн., в той же час вказані доводи банку спростовуються в першу чергу самою випискою по банківському рахунку, відповідно до якої, загальна сума щомісячних стягнень банку за вищевказаними призначеннями склала 45 850,07 грн., що значно перевищує суму, зазначену позивачем.
       Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що оскільки доказів погодження між сторонами сплати відсотків за користування кредитом, їх розміру, відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, або підстав нарахування відсотків у збільшеному розмірі позивачем не надано ні в письмовому, ні в електронному вигляді, крім того, не надано доказів укладення між сторонами додаткових кредитних договорів на купівлю товарів у розстрочку, стягненню підлягають лише фактично отримані позичальником кошти. 
       Оскільки фактично відповідач використав кредитних коштів на суму 52 916,9 грн., а повернув банку в розмірі 46 230,9 грн., заборгованість за тілом кредиту, що підлягає стягненню на користь позивача складає 6 686 грн. 
       Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення на користь АТ КБ "ПриватБанк" з ОСОБА_1 на підставі кредитного договору б/н від 09 червня 2018 року заборгованості за тілом кредиту скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованості за тілом фактично отриманого позичальником кредиту в розмірі 6 686 грн. 
       Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.
       Таким чином, оскільки позов задоволено частково, суд присуджує стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ "Універсал Банк" судовий збір за подання позову до суду першої інстанції в розмірі 101,95 грн. (4,85%).
       Крім того, у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги з відповідача на користь акціонерного товариства «Універсал Банк»  підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в розмірі 152,92 грн. 
       Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

       п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.

       Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 11 лютого 2021 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованості за тілом кредиту скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.
       
       Позовні вимоги акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково. 

       Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором б/н від 09 червня 2018 року за тілом кредиту у розмірі 6 686 (шість тисяч шістсот вісімдесят шість) грн.

       В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

       Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Універсал Банк» судовий збір у розмірі 254 (двісті п`ятдесят чотири) грн. 87 коп.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

       Повний текст постанови складено 13 вересня 2021 року.

               Головуючий:                                         Демченко Е.Л.

        Судді:                                                 Куценко Т.Р. 

Ткаченко І.Ю.