ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

18 серпня 2021 року 	м.Дніпро	справа № 160/14346/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді  Баранник Н.П.,
суддів:  Малиш Н.І., Головко О.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 січня 2021 року                                    у справі № 160/14346/20  (суддя Єфанова О.В., справа розглянута в порядку спрощеного (письмового) провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з  позовом, в якому просив стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області (далі відповідач) на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 01.01.2020 по день прийняття судового рішення у справі.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного  суду від 11 січня 2021 року позов задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача за період з 01.01.2020 по 11.01.2021р. 147  711,28 грн. середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.  
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу. В скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення суттєвих обставин у справі, відповідач просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 січня 2021 року та ухвалити нове, яким провадження у справі закрити.
Доводи скаржника зводяться до того, що суд безпідставно розглядав справу за нормами КАС України, не врахував, що причиною невиконання судового рішення про поновлення позивача на роботі стала об`єктивна неможливість такого виконання. Для відновлення порушеного права позивача – поновлення на роботі, необхідно наділити його тими повноваженнями, якими він володів до незаконного звільнення, доручити йому виконання тих же обов`язків, які встановлювались трудовим договором. Такий договір позивач укладав з Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області, а не з Головним управлінням Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області. Крім того, судом помилково застосовані до спірних відносин положення ст. 235 КЗпПУ, оскільки середній заробіток за час вимушеного прогулу та середній заробіток за час затримки виконання рішення суду хоча і подібні, проте не тотожні за своєю правовою природою. Також судом невірно застосовано при обрахунку суми, належної до стягнення, положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995р., безпідставно судом застосовано коефіцієнт підвищення.  
Позивач своїм правом на подачу письмового відзиву на апеляційну скаргу відповідача не скористався. 
Апеляційний розгляд справи здійснено за правилами ст. 311 КАС України в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 18.10.2016 постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 804/3843/16, яка набрала законної сили 31.01.2017, адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області, ГУ Держпродспоживслужби у Дніпропетровській області було задоволено частково. Суд:
- визнав протиправним та скасував наказ Інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області від 01.06.2016 №47-к про звільнення ОСОБА_1 ;
- зобов`язав ГУ Держпродспоживслужби у Дніпропетровській області поновити ОСОБА_1 на роботі в ГУ Держпродспоживслужби у Дніпропетровській області за тією ж спеціальністю, кваліфікацією та посадою, яку він займав в Інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області;
- стягнув з ГУ Держпродспоживслужби у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.06.2016 по 18.10.2016 (а.с. 16-21).
17.03.2017 Дніпропетровським окружним адміністративним судом видано позивачеві виконавчі листи у справі № 804/3843/16.
10.05.2017 позивач звернувся до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області із заявою про примусове виконання рішення у справі №804/3843/16.
11.05.2017 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Макушевим Є.П. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження та зобов`язано ГУ Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області поновити ОСОБА_1 на роботі за тією ж спеціальністю, кваліфікацією та посадою, яку він займав в Інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області.
Листом від 12.06.2017 №11/6493 ГУ Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області повідомило Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про неможливість виконання рішення суду у справі №804/3843/16, оскільки в структурі Головного управління, затвердженою Державною службою України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів 13.03.2017, в тому числі в Управлінні захисту споживачів  посада, яку позивач займав до звільнення (начальник відділу контролю у сфері послуг), та  відділ відсутні.
02.08.2017 Дніпропетровським окружним адміністративним судом винесено постанову, якою визнано протиправною бездіяльність ГУ Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області щодо невиконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.10.2016 у справі № 804/3843/16 в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі в ГУ Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області за тією ж спеціальністю, кваліфікацією та посадою, яку він займав в Інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області.
ГУ Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області листом від 22.01.2018 повідомлено ОСОБА_1 , що відповідно до структури та штатного розпису на 2016 і 2017 роки, затверджених головою Держпродспоживслужби, посада, яку займав позивач в Державній інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області, відсутня, а затверджена посада начальника відділу контролю у сфері торгівлі, робіт та послуг управління захисту споживачів, укомплектована з 05.05.2016 р.
Також, у листі зазначено про те, що посада, на яку претендує позивач, не передбачає спеціальність та кваліфікацію. Щодо виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу скаржником зазначено, що вказане питання може бути вирішено за результатом рішення адміністративного суду по справі № 804/8042/17, яке набере законної сили.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.02.2018 у справі №804/8042/17 позов задоволено частково, стягнуто з ГУ Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 18.10.2016 по 05.02.2018 в сумі 92 054,16 грн., без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів. В іншій частині позову відмовлено.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 19.11.2018 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.02.2018 у справі №804/8042/17- змінено в частині визначення розміру середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, яка підлягає стягненню з ГУ Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 , визначивши його у розмірі 120 904,48 грн..
Окрім того, Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.03.2019 у справі №160/288/19 позов ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області про стягнення середнього заробітку задоволено, стягнуто з Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 06.02.2018 по 31.12.2018 в сумі 99 951,37 грн.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 07.08.2019 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.03.2019 у справі №160/288/19 змінено в частині визначення розміру середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, яка підлягає стягненню з Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 , та визначено розмір 65 100,00 грн.
Більш того, Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 30.09.2020  рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.02.2020 у справі №160/172/20 скасовано та прийнято нове про стягнення з Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 в сумі 132 908,18грн..
У зв`язку з тим, що рішення про поновлення на посаді позивача, відповідачем так і не виконано, позивач звернувся із позовом та стягнення з відповідача на його користь середній заробіток за час невиконання рішення про поновлення на роботі за період з 01.01.2020 по день прийняття рішення судом у справі.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що обставина невиконання рішення суду у справі № 804/3843/16 встановлена відповідними судовими рішеннями у справах № 804/8042/17, № 160/288/19, а також №160/172/20, що є правовою підставою для застосування до відповідача, як роботодавця, відповідальності, визначеної статтею 236 КЗпП України. З посиланням на приписи ст. 236 КЗпПУ, Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995р., суд дійшов висновку, що відповідач має сплатити позивачу 147  711,28грн., обраховуючи цю суму з розрахунку за 255 робочих дні затримки та 148,91грн. - суми середньоденного заробітку, вже встановленого рішенням суду, що набрало законної сили, з урахуванням коефіцієнта 3,89. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на  наступне.
Відповідно до ст.236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Відповідач не заперечує того факту, що рішення суду в частині поновлення позивача на роботі добровільно ним не виконано.
Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Згідно з ч.2 ст.14 КАС України (в редакції, що діяла на час прийняття судом першої інстанції рішення у справі) постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України.
Частиною 2 ст.257 КАС України (в редакції, що діяла на час прийняття судом першої інстанції рішення у справі) передбачалося, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. 
Пунктом 3 ч.1 ст.256 КАС України встановлено, що негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
  Обставини невиконання рішення суду у справі № 804/3843/16 встановлені рішеннями судів у справах № 804/8042/17, № 160/288/19, а також №160/172/20, що є правовою підставою для застосування до відповідача, як роботодавця, відповідальності, визначеної статтею 236 КЗпП України. 
Відповідач наведених обставин і не спростовує.
Середній заробіток працівника згідно з частиною 1 статті 27 Закону України "Про оплату праці" визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок).
Відповідно до п.2 Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.
Із пункту 5 зазначеного Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки виконання рішення, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.
Відповідно до п.8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. 
Відповідно до пункту 10 Порядку,  у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей. Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу IV Порядку №100 визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).
Верховний Суд у постанові 21 серпня 2020 р. у справі № 540/953/19 дійшов висновку, що з аналізу змісту пункту 10 Порядку № 100 слідує, що зазначена норма передбачає коригування заробітної плати у зв`язку з підвищенням саме посадового окладу (тарифної ставки). Коефіцієнт коригування заробітної плати повинен розраховуватися шляхом ділення посадового окладу, встановленого працівникові після підвищення, на посадовий оклад, який був у працівника до підвищення. Такий коефіцієнт має розраховуватися окремо в кожному випадку підвищення посадового окладу. Розрахований коефіцієнт слід множити на суми виплат за період до підвищення.
Відповідно до довідки від 02 червня 2016 р. позивачеві у квітні 2016 року нараховано заробітну плату у розмірі 3683,97 грн, у травні 2016 року - 2272,80 грн.
Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача на момент звільнення складає: 148,91 грн, виходячи з розрахунку: 5956,77 грн (3683,97 грн + 2272,80 грн): 40 (кількість робочих днів в квітні - травні 2016 року) = 148,91 грн.
Відповідно до листа Мінсоцполітики України від 29.07.2019 р. № 113370/206-19 “Щодо норми тривалості робочого часу на 2020 рік” в 2020 році - 251 робочий день.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 р. №15 посадовий оклад керівника відділу у складі департаменту, головного управління, служби, самостійного управління, що розповсюджується на територію однієї, або декількох областей (6 група оплати праці) у 2019 році складає 7050 грн. 
Тобто, посадовий оклад керівника відділу збільшився порівняно з посадовим окладом начальника відділу контролю у сфері послуг в Держспоживінспекції у Дніпропетровській області, яку займав позивач до 31 травня 2016 року, в 3,89 рази (7050,00 грн.:1814,00 грн.). Отже, середня заробітна плата позивача за 2020 рік підлягає коригуванню на коефіцієнт - 3,89.
Аналогічного висновку у справі №804/8042/17 дійшов Верховний Суд у постанові від          03 жовтня 2019 р.
Отже, середній заробіток позивача був обрахований у справі №804/8042/17, у рамках розгляду якої на користь позивача стягнуто середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 18.10.2016 по 30.11.2017, який визначено, виходячи із середньоденної заробітної плати (148,91 грн.), розрахованої у відповідності до пунктів 5, 8 Порядку № 100. Верховний Суд у постанові від 03.10.2019 у цій справі дійшов висновку про дотримання судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального права при застосуванні розміру середньоденної заробітної плати (148,91 грн.) для визначення суми, яка підлягає стягненню за затримку виконання судового рішення.
Обраховуючи період та суму, що підлягає стягненню на користь позивача, суд вірно виходив з того, що період затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі складає 255 робочих днів (весь 2020рік та 4 робочі дні 2021року), починаючи з 01 січня 2020року по день прийняття судом рішення у даній справі 11 січня 2021року, отже сума, що підлягає стягненню на користь позивача 147  711,28грн. ( 148,91 х 255 х 3,89 = 147  711,28). 
Колегія суддів відхиляє і доводи скаржника про  наявні підстави для закриття провадження у справі.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Спори з приводу прийняття громадянина на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби охоплюють весь спектр спорів, що виникають у відносинах публічної служби. 
Спірні правовідносини виникли між сторонами внаслідок невиконання відповідачем постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.10.2016 року про поновлення позивача на роботі. Дані правовідносини є публічно-правовими, а тому підлягали розгляду адміністративним судом в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, рішення суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

          Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 січня                  2021 року у справі № 160/14346/20 - залишити без змін.

          Постанова набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках та в строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      О.В. Головко