ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2021 р. 	Справа № 541/521/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Бершова Г.Є.
суддів: Ральченка І.М. ,  Чалого І.С. 
за участю секретаря судового засідання  Ігнатьєвої К.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18.05.2021 (суддя Городівський О.А.,  м. Миргород, Полтавська область, повний текст складено 20.05.21) по справі № 541/521/21
          за позовом           ОСОБА_1  
          до          Головного Управління Національної поліції в Полтавській області ,          Поліцейського Миргородського відділу поліції Головного управління національної поліції в Полтавській області старшого сержанту поліції Гранченка Богдана Юрійовича                  
          про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з адміністративним позовом до поліцейського Миргородського відділу поліції Головного управління національної поліції в Полтавській області старшого сержанта поліції Гранченко Богдана Юрійовича, Головного управління національної поліції в Полтавській області, в якому просив скасувати постанову серії ЕАН № 3860863 від 03 березня 2021 року про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу розміром 255 грн. на позивача по справі про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 03 березня 2021 року відповідачем поліцейським Миргородського відділу поліції Головного управління національної поліції в Полтавській області старшим сержантом поліції Гранченко Богданом Юрійовичем було винесено постанову серії ЕАН №3860863 про притягнення його до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП, зафіксоване не в автоматичному режимі, за порушення п. 15.9.е ПДР – зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає — ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн.
Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18.05.2021 у задоволенні позову відмовлено.
Позивач не погодився із таким рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.  
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що  постановою від 03 березня 2021 року серії ЕАН № 3860863 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, зафіксоване не в автоматичному режимі, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн за порушення п. 15.9.е ПДР. За те, що ОСОБА_1 03 березня 2021 року об 11 год 47 хв в м. Миргороді по вул. Гоголя,114, здійснив зупинку ТЗ ближче 30 м від посадкового майданчика для зупинки маршрутних ТЗ, чим порушив п.15.9.е ПДР – зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає — ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків (а.с. 8).
Позивач, не погодившись із постановою відповідача, звернувся до суду з даним позовом. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що  в діях позивача є порушення пункту 15.9.е ПДР та наявні підстави притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП, а тому дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Положеннями статті 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про порушення правил дорожнього руху, в тому числі визначені частиною першою статті 122 Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як передбачає ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність, адміністративного правопорушення, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці данні встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. 
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
У відповідності з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем, як доказ правомірності дій поліцейського, до суду першої інстанції було надано фото з фіксацією зупинки транспортного засобу позивача ближче ніж 30 м від посадкового майданчика для зупинки маршрутних ТЗ. Оглянувши надане фото, у колегії суддів не виникло сумніву, що автомобіль марки «NISSAN X-TRAIL» НОМЕР_1 стоїть ближче ніж 30 м від посадкового майданчика для зупинки ТЗ.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року N 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року N 1306 (із змінами та доповненнями).
Відповідно до пункту 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
У відповідності до вимог ст. 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, а саме, порушення вимог п. 15.9.е ПДР України, поліцейським Миргородського відділу поліції Головного управління національної поліції в Полтавській області старшим сержантом поліції Гранченком Богданом Юрійовичем було розглянуто адміністративну справу за місцем вчинення адміністративного правопорушення, відповідно до ст. 276 КУпАП. Прийнято рішення винести постанову у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП.
У відповідності до ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Отже, адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255 грн накладено на позивача в межах санкції статті, встановленої ч.1 ст.122 КУпАП.
Відповідно до вимог ч. 2 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення позову.
Колегією суддів встановлено, що відповідачем, як посадовою особою суб`єкта владних повноважень, рішення якого оскаржуються, надані беззаперечні докази, які підтвердили правомірність його дій, та що позивач вчинив адміністративне правопорушення порушивши п.15.9.е ПДР, а саме, надано фото на якому зафіксований факт порушення позивачем п.15.9.е ПДР. Оскаржувана постанова містить інформацію про фотофіксацію правопорушення, в пункті 7 оскаржуваної постанови зазначено, що до постанови додаються фото, які будуть представлені на вимогу суду. Відсутність в постанові посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено це фото не спростовує факт вчинення правопорушення позивачем зафіксованого на фото.
Матеріали справи містять копію паспорта позивача та копію його посвідчення водія, з яких вбачається, що в постанові від 03 березня 2021 року допущено описку в прізвищі позивача. Так, в постанові вказано прізвище позивача « ОСОБА_2 » замість « ОСОБА_3 », однак ім`я: ОСОБА_4 , по батькові: ОСОБА_5 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , та адреса його реєстрації: АДРЕСА_1 такі, що зазначені в його паспорті. Також зазначено номер посвідчення водія: НОМЕР_2 , що належить позивачу. Отже вся інша інформація зазначена в постанові серії ЕАН № 3860863 від 03 березня 2021 року вказана правильно, що можна вважати технічною помилкою допущеною при написанні прізвища позивача як « ОСОБА_2 ».
На підставі вищезазначеного, колегією суддів встановлено, що в діях позивача є порушення пункту 15.9.е ПДР та наявні підстави притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП.
Неточності у постанові про вчинення адмінправопорушення допущені сержантом поліції ОСОБА_6 за доведеності факту вчинення такого правопорушення не може бути підставою для скасування постанови. Отже в даному випадку основною та обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення є протиправне діяння, факт вчинення якого підтверджено фотознімком. Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 03 березня 2021 року є законною, обґрунтованою та винесена сержантом поліції Гранченком Б.Ю. на підставі, у межах своїх повноважень з дотриманням вимог ст.ст.280, 283 КУпАП, а тому постанову необхідно залишити без змін, а позовну заяву без задоволення. 
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задоволенню не підлягають.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.   
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18.05.2021 по справі № 541/521/21  залишити без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя 		Г.Є. Бершов 	
Судді	   	І.М. Ральченко    І.С. Чалий