УХВАЛА      
 
20 вересня 2021 року 
м. Київ
 
справа № 362/3043/18-ц
 
провадження № 61-13063сво20
 
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Гулька Б. І. (суддя-доповідач),
суддів: Висоцької В. С., Крата В. І., Луспеника Д. Д., Синельникова Є. В., 
Фаловської І. М., Червинської М. Є., 
 
учасники справи:
позивач - закрите акціонерне товариство «Lestera»; 
відповідач - ОСОБА_1 ; 
треті особи: ОСОБА_2 , приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна»;
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну 
скаргу закритого акціонерного товариства «Lestera» на постанову 
Київського апеляційного суду від 28 липня 2020 року у складі колегії 
суддів: Поліщук Н. В., Андрієнко А. М., Соколової В. В., 
ВСТАНОВИВ:
1.    Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог 
У червні 2018 року закрите акціонерне товариство «Lestera» (далі - ЗАТ «Lestera») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: 
ОСОБА_2 , приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» (далі - ПрАТ «СК «Провідна»), про відшкодування майнової шкоди.
Позовна заява мотивована тим, що ЗАТ «Lestera» є власником автомобіля «Volkswagen Passat», реєстраційний номер  НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію, виданим Державним агентством «Регітра» Литовської Республіки. Довіреністю від 16 квітня 2016 року товариство уповноважило ОСОБА_2 , зокрема, керувати вищевказаним автомобілем та представляти інтереси товариства у питаннях страхування автомобіля. 
14 вересня 2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 
та автомобіля «Mersedes Benz», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 . Постановою Васильківського міськрайонного 
суду Київської області від 17 жовтня 2017 року у справі № 362/4905/17 ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні вищевказаного ДТП згідно 
зі статтею 124 КУпАП. Внаслідок ДТП автомобілю «VolkswagenPassat», реєстраційний номер  НОМЕР_1 , завдано механічних пошкоджень. Вартість майнового збитку, завданого власнику автомобіля «Volkswagen Passat», станом на 27 листопада 2017 року становить 72 292,72 грн, що підтверджується звітом про визначення вартості матеріального збитку 
від 27 листопада 2017 року № 2511, складеного на замовлення ОСОБА_2 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 . Вартість складання вказаного звіту становить 1 500 грн, що підтверджується квитанцією від 27 листопада 
2017 року № 576766. Крім того, ОСОБА_2 було надано послуги 
з перевезення евакуатором автомобіля «VolkswagenPassat» на загальну суму 1 700 грн, що підтверджується актами приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг) від 14 вересня та 24 листопада 2017 року.
Посилаючись на викладене, ЗАТ «Lestera» просило суд стягнути 
з ОСОБА_1 на користь товариства 75 492,72 грн, з яких: вартість майнового збитку -72 292,72 грн, витрати на складання звіту з визначення розміру збитків - 1 500 грн та послуги евакуатора - 1 700 грн.
Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції 
Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2018 року у складі судді Корнієнка С. В. позов ЗАТ «Lestera» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЗАТ «Lestera» у рахунок відшкодування збитків, завданих внаслідок ДТП, 75 492,72 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. 
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області 
від 23 липня 2019 року у складі судді Марчука О. Л. заяву ОСОБА_1 задоволено. Заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2018 року скасовано. Вищевказану справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. 
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області 
від 16 березня 2020 року у складі судді Марчука О. Л. позов ЗАТ «Lestera» задоволено частково. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ЗАТ «Lestera» 
у рахунок відшкодування майнової шкоди 55 992,72 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. 
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, 
що внаслідок ДТП, яка сталася із вини відповідача, пошкоджено транспортний засіб, належний позивачу. У силу вимог статті 1194 ЦК України відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). При цьому відповідач, як особа, яка завдала шкоди, 
може оспорити узгоджений між страховиком і особою, яка має право 
на отримання відшкодування, розмір страхової виплати. Крім того, потерпіла особа сама обирає до кого пред'являти позов: до страховика, чи до винної особи, що узгоджується із правовим висновком Верховного 
Суду України, викладеними у постанові від 20 січня 2016 року у справі 
№ 6-2808цс15. 
Водночас суд відхилив посилання відповідача на необхідність застосування висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові 
від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження 
№ 14-176цс18, оскільки позов подано у червні 2018 року і позивач не мав можливості враховувати зазначені правові висновки.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 
Постановою Київського апеляційного суду від 28 липня 2020 року апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 - ОСОБА_5 - задоволено. Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ЗАТ «Lestera» відмовлено.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що страховик заподіювача шкоди та особа, яка має право на отримання відшкодування, визначили 
за взаємною домовленістю суму, яку має отримати потерпіла особа 
у зв`язку із пошкодженням його майна, не керуючись при цьому актами оцінки майна. Позивачем не доведено розмір сум, які відповідно до законодавством має відшкодувати заподіювач шкоди у разі недостатності суми страхового відшкодування, тобто ту обставину, що розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Також апеляційний суд зазначив, що застосування висновків Великої Палати Верховного 
Суду не залежить від часу ухвалення судового рішення, оскільки суд має застосовувати закон.  
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У вересні 2020 року ЗАТ «Lestera» звернулося до Верховного Суду 
із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду 
від 28 липня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального 
права, просить оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати, 
а рішення міськрайонного суду залишити у силі.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової 
палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2020 року поновлено ЗАТ «Lestera» строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 28 липня 2020 року. Відкрито касаційне провадження у вищевказані справі та витребувано її матеріали Васильківського міськрайонного суду Київської області.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2021 року справу за позовом 
ЗАТ «Lestera» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ПрАТ «СК «Провідна», про відшкодування майнової шкоди призначено до судового розгляду. 
10 лютого 2021 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду справу передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 01 липня 2021 року вищевказану справу прийнято до розгляду та призначено її розгляд Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду.
Аргументи учасників справи 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга ЗАТ «Lestera» мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення статті 1194 ЦК України, 
а також висновки й мотиви Великої Палати Верховного Суду, які викладені 
у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15, провадження 
№ 14-176цс18, так як у цій справі інші фактичні обставини. Водночас судом апеляційної інстанції не враховано правових висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених Верховним Судом 
у постановах від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18, провадження 
№ 61-14827св19, від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17, провадження № 61-12032св19, від 22 липня 2020 року у справі № 583/3159/18, провадження № 61-9730св19.
Зазначається, що є всі підстави для застосування статті 1194 ЦК України, згідно з якою особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, 
у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відзив на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надходив.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ЗАТ «Lestera» є власником автомобіля «Volkswagen Passat», реєстраційний номер   НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію, виданим Державним агентством «Регітра» Литовської Республіки. 
Довіреністю від 16 квітня 2016 року ЗАТ «Lestera» уповноважило 
ОСОБА_2 , зокрема, керувати та представляти інтереси товариства 
у питаннях страхування, що пов`язані із автомобілем «VolkswagenPassat», реєстраційний номер  НОМЕР_1 .
Васильківським міськрайонним судом Київської області у справі про адміністративне правопорушення № 362/4905/17 (постанова від 17 жовтня 2017 року) встановлено, що 14 вересня 2017 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Mercedes Benz», реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснив зіткнення із автомобілем «Volkswagen Passat», реєстраційний номер  НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.
Вказаною постановою від 17 жовтня 2017 року ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП України, у зв`язку із порушенням Правил дорожнього руху та притягнутий до адміністративної відповідальності.
Вартість майнового збитку, заподіяного власнику автомобіля «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на 27 листопада 2017 року, складає 72 292,72 грн, що підтверджується звітом про визначення вартості матеріального збитку від 27 листопада 2017 року № 2511, складеного фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 на замовлення ОСОБА_2 .
Вартість відновлювального ремонту складає 242 265,23 грн, а 72 292,72 грн є сумою, що відповідає ринковій вартості транспортного засобу до ДТП.
Вартість складання звіту становить 1 500 грн, що підтверджується квитанцією від 27 листопада 2017 року № 576766. 
ОСОБА_2 надано послуги з перевезення автомобіля «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на загальну суму 1 700 грн, що підтверджується актами приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг) 
від 14 вересня та 24 листопада 2017 року.
Згідно із полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 15 лютого 2017 року № АК/3194701, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована у ПрАТ «СК «Провідна». Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, складає 100 тис. грн.
15 вересня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «СК «Провідна» із заявою про виплату страхового відшкодування.
02 жовтня 2017 року ОСОБА_1 повідомив ПрАТ «СК «Провідна» про настання страхової події.
20 листопада 2017 року між ПрАТ «СК «Провідна» та ОСОБА_2 
укладено договір про врегулювання страхового випадку № 2300180526 за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 15 лютого 2017 року 
№ АК/3194701/1009/17. Сторони цього договору дійшли згоди, що розмір страхового відшкодування у зв`язку із вказаною ДТП, складає 19 500 грн.
Відповідно до страхового акта ПрАТ «СК «Провідна» від 20 листопада 
2017 року № 2300180526 визначено суму для виплати у розмірі 19 500 грн.
Листом від 27 червня 2019 року № 17-12/4954, надісланим на адресу адвоката відповідача у справі, ПрАТ «СК «Провідна» повідомило, що сума відшкодування визначена за домовленістю із ОСОБА_2 .
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, передаючи справу на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
Передаючи справу на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного 
суду у складі Верховного Суду з посиланням на частину другу статті 403 ЦПК України, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
у складі Верховного Суду вважала, що необхідно відступити від правового висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2020 року 
у справі № 755/5374/18, провадження № 61-14827св19.
Так, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 
у складі Верховного Суду у постанові від 21 лютого 2020 року у справі 
№ 755/5374/18, провадження № 61-14827св19, послалася на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 20 січня 
2016 року у справі № 6-2808цс15, згідно з яким розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений 
особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок 
перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно 
зі статтею 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу 
її (особи, яка завдала шкоди) відповідальності.
Відповідно, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової 
палати Касаційного цивільного суду у справі № 755/5374/18, провадження 
№ 61-14827св19, погодився з висновками судів попередніх інстанцій, 
які стягнули на користь потерпілої у ДТП особи з винної особи різницю між сумою фактичних витрат потерпілої особи та виплаченим страховим відшкодуванням, визначеним страховою компанією за угодою з потерпілою особою. 
З урахуванням викладеного висновок Верховного Суду у складі колегії 
суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду по суті 
зводиться до того, що винуватець ДТП, який незгідний із визначеною страховою компанією за угодою із потерпілою особою сумою страхового відшкодування, повинен виплатити потерпілому різницю між виплаченим відшкодуванням та розміром фактичної шкоди, а потім оспорювати розмір страхової виплати. 
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
у складі Верховного Суду, передаючи справу на розгляд Об`єднаної 
палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, вважала, що 
є підстави для відступу від висновків колегії суддів Третьої судової 
палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, які викладені у постанові від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18, провадження 
№ 61-14827св19, так як зазначений правовий висновок, який викладено Верховним Судом України, не може бути застосований до спірних правовідносин з огляду на таке. 
За встановленими у справі, яка переглядається, так і у справі 
№ 755/5374/18, провадження № 61-14827св19, обставинами потерпіла 
особа та страховик визначили розмір страхового відшкодування шляхом укладення двостороннього договору про врегулювання страхового випадку, тому експертиза (оцінка) для визначення розміру шкоди до здійснення страхового відшкодування не проводилася. Такі дії потерпілої особи 
та страховика врегульовані положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у силу якої страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
Проте, у справі № 6-2808цс15, в якій Верховний Суд України 20 січня 
2016 року сформулював застосований Третьою судовою палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду правовий висновок, розмір страхової виплати не визначався угодою між спадкоємцями потерпілого та страховиком. Тому наведений правовий висновок 
не може бути застосований до правової ситуації, коли потерпіла особа та страховик визначили розмір страхового відшкодування шляхом укладення двостороннього договору про врегулювання страхового випадку.
Згідно з принципом рacta nonobligantnisi gentes inte quas inita (договори не зобов`язують нікого, крім осіб, які в них беруть участь), а тому домовленістю між двома сторонами не може бути збільшено обсяг відповідальності третьої особи, не сторони такого договору. 
Отже, виплата страхового відшкодування у розмірі, визначеному домовленістю між потерпілим та страховиком, якщо він менше страхової суми (ліміту відповідальності), не створює обов`язку для заподіювача шкоди, який застрахував свою відповідальність відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відшкодувати різницю між розміром такого відшкодування та реальним розміром шкоди, заподіяної потерпілому на підставі статті 1194 ЦК України, якщо заподіювач шкоди доведе, що розмір страхового відшкодування, визначений за домовленістю між потерпілим та страховиком, є меншим, ніж розмір оціненої шкоди, 
яка підлягала виплаті страховою компанією відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі. 
Укладаючи договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, особа розраховує на те, що у разі настання страхового випадку її майнові інтереси будуть захищені шляхом здійснення страховою організацією виплати на користь потерпілої особи у межах страхових сум (ліміту відповідальності), визначених таким договором. 
Таким чином, якщо розмір страхового відшкодування визначений без проведення експертизи за згодою страховика та потерпілого, і такий 
розмір страхового відшкодування не перевищує ліміту відповідальності страховика, тому при вирішені спору за позовом потерпілого у ДТП до винуватця про відшкодування шкоди на підставі статті 1194 ЦК України 
у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, підлягає встановленню:
- загальний розмір заподіяної шкоди внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи;
- розмір оціненої шкоди, заподіяної внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, яка підлягала відшкодуванню страховиком відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»;
- чи покриває ліміт відповідальності, встановлений договором про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 
Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, яка підлягала визначенню відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто розміром оціненої шкоди, заподіяної внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, а не визначеної за домовленістю між потерпілим та страховиком. 
Наведене свідчить про застосування судом касаційної інстанції у різних палатах принципово різного підходу до розуміння і тлумачення норм матеріального права у подібних правовідносинах, що викликає необхідність усунення виявлених розбіжностей у практиці їх розгляду Верховним Судом.
2.    Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Вивчивши матеріали касаційної скарги та мотиви, на підставі яких постановлено ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про повернення справи на розгляд колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
У частині другій статті 403 ЦПК України встановлено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.
Передаючи справу на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважала, що 
є підстави для відступу від висновків колегії суддів Третьої судової 
палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, які викладені у постанові від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18, провадження 
№ 61-14827св19, так як у справі № 6-2808цс15, в якій Верховний Суд України 20 січня 2016 року сформулював застосований Третьою судовою палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду правовий висновок, розмір страхової виплати не визначався угодою між спадкоємцями потерпілого та страховиком. Тому правовий висновок Верховного Суду України не може бути застосований до правової ситуації, коли потерпіла особа та страховик визначили розмір страхового відшкодування шляхом укладення двостороннього договору про врегулювання страхового випадку.
Разом з тим, у постанові колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі 
№ 755/5374/18, провадження № 61-14827св19 відсутні посилання на угоду між страховиком та особою, яка має право на відшкодування, про врегулювання страхового випадку.
Отже, у наведених вище справах різні фактичні обставини.
З урахуванням наведеного Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважає, що у цій справі відсутній предмет (об`єкт) для розгляду справи об`єднаною палатою, оскільки у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18, провадження № 61-14827св19, є посилання на правову позицію Верховного Суду України, викладену у його постанові від 20 січня 2016 року 
№ 6-2808цс15, а відступати від правового висновку, викладеного Верховним Судом України, як того фактично просить колегія суддів, передаючи справу на розгляд об`єднаної палати, може лише Велика Палата Верховного Суду. 
Так, у підпункті 7 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України зазначено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об`єднаної палати), передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 
(далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. 
Компетенційна складова цього поняття пов`язана із наявністю юрисдикції для розгляду справ і правильним використанням судами функціональних повноважень за результатами розгляду справи. 
Європейський суд з прав людини вважає, що вислів «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, а й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Так, Європейський суд з прав людини зазначає, що правильно мають застосовуватися і функціональні повноваження суду. Зокрема, порушення було визнане у справах проти України, коли при перегляді постанов Вищого господарського суду України Верховний Суд України, який міг або скасувати постанову Вищого господарського суду України та повернути справу 
на новий розгляд до нижчого суду, або ж припинити провадження у справі, залишив у силі постанову апеляційного суду, перевищивши свої повноваження (Firma Veritas TOV v. Ukraine, no. 2217/07, §§ 26-30, 15 May 2012). 
Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає поверненню на розгляд колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
у складі Верховного Суду у зв`язку відсутністю предмета (об`єкта) для перегляду, оскільки не є функціональним повноваженням цього Суду (об`єднаної палати) розгляд питання про відступлення від висновку Верховного Суду України, яке належить до функціональних повноважень Великої Палати Верховного Суду. 
 
Керуючись статтями 403, 404, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Повернути справу за позовом закритого акціонерного товариства «Lestera» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна», про відшкодування майнової шкоди на розгляд колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                  Б. І. Гулько
 
Судді:                                                                                              В. С. Висоцька
 
В. І. Крат
 
Д. Д. Луспеник
 
Є. В. Синельников
 
І. М. Фаловська
 
                                                                                                          М. Є. Червинська