ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року	Львів	Справа № 380/6391/21 пров. № А/857/15190/21	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді –                                       Носа С. П.,
суддів –                                                            Онишкевича Т. В., Шевчук С.М.;
за участю секретаря судового засідання –   Кахнич Г. П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1   на ухвалу   Львівського   окружного адміністративного суду  від  22 червня   2021  року залишення позовної заяви  без розгляду   в справі № 380/6391/21 (головуючий суддя Крутько О. В., м. Львів)  за позовом    ОСОБА_1  до  Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинення певних дій,-

                                                       ВСТАНОВИВ:

19 квітня 2021 року Львівським  окружним адміністративним судом  було зареєстровано позовну  заяву ОСОБА_1  до  Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії відповідача щодо відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з травмою, отриманою внаслідок виконання обов`язків військової служби, відповідно до повного грошового забезпечення ОСОБА_1 із врахуванням виплаченої суми; зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 звернутись до Міністерства оборони України із висновком щодо можливості виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з травмою, отриманою внаслідок обов`язків військової служби, відповідно до грошового забезпечення ОСОБА_1 за посадою, яку він займав на день звільнення – начальника служби ракетно-артилерійського озброєння транспортно-технічної частини із врахуванням окладу за військовим званням, посадового окладу, надбавки за вислугу років, надбавки за особливі умови служби, надбавки за роботу з таємними документами, премії та з врахуванням вже виплаченої суми.
Ухвалою Львівського   окружного адміністративного суду  від  22 червня  2021  року  відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на звернення до суду. Залишено без розгляду адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, зобов`язання до вчинення дій.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивачем – ОСОБА_1  було оскаржено його в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду та висловлено прохання скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що оскаржувана ухвала прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що строк звернення до суду позивачем пропущено не було, так як на думку апелянта порушенням має триваючий характер, також  зазначено, що суд першої інстанції не розкрив в оскаржуваній ухвалі як факт отримання позивачем в грудні 2010 року  одноразової грошової допомоги  співвідноситься із обізнаністю ОСОБА_1 про порушення його права на отримання такої допомоги у більшому обсязі.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, тому відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України  у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача,    перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу – без змін з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до абз. 1 ч.2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч.3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття “дізнався” та “повинен був дізнатись”.
Так, під поняттям “дізнався” необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених    її прав, свобод та інтересів.     Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі № 510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.
Поняття “повинен був дізнатися” необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).
Встановлено, що ОСОБА_1 згідно наказу № 305 від 04.12.2009 звільнений з військової служби у запас Збройних Сил України на підставі п. “б” ч.7 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок та військову службу” (за станом здоров`я). 
21.12.2009 ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності по причині травми, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби (довідка серії ЛВА-1 № 438867).
07.12.2010 згідно касового ордеру № 94 позивачу виплачено одноразову грошову допомогу у сумі 79380 грн. 
Після отримання вказаної допомоги позивач декілька разів звертався до Військової частини НОМЕР_1 з заявами про проведення її перерахунку.
На заяву позивача від 05.02.2011 Військовою частиною НОМЕР_1 надано відповідь від 04.03.2011, якою повідомлено, що виплату грошової допомоги позивачу проведено у повному об`ємі.
Листом від 16.03.2021 позивач знову звернувся до відповідача з проханням здійснити перерахунок та виплату йому одноразової грошової допомоги з врахуванням вже виплаченої суми у грудні 2010 року. 
Згідно листа від 05.04.2021 № 5/39/106 відповідач повідомив, що виплата одноразової грошової допомоги проведена позивачу відповідно до вимог законодавства.
Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у постанові від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19 також вказав, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Суд вважає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи, а для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.
Крім того, встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою. До того ж, за умови відсутності часових обмежень для звернення до суду за минулі періоди Пенсійний фонд України як центральний орган виконавчої влади був би позбавлений можливості реалізовувати покладені на нього завдання, зокрема здійснювати ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення; така ситуація не відповідала б принципу    юридичної визначеності у правовідносинах щодо пенсійного забезпечення у солідарній системі.
Встановлено, що у грудні 2010 року відповідачем виплачено ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з травмою, отриманою під час виконання обов`язків військової служби, передбачену ст. 16 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” у розмірі 79380 грн. Розмір виплаченої допомоги розраховано відповідно до абз.3 ч.2 п.2 Порядку 499 і визначений виходячи з розміру грошового забезпечення, розрахованого з врахуванням посадового окладу, окладу за військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років, згідно довідки про розмір грошового забезпечення від 30.03.2010 № 30/20. 
Отже, про порушення свого оспорюваного права на отримання допомоги у більшому розмірі з врахуванням таких додаткових видів грошового забезпечення як надбавка за особливі умови служби, надбавка за роботу з таємними документами та премії, позивач дізнався після отримання зазначеної одноразової грошової допомоги, у грудні 2010 року.
Позивач звернувся до суду з позовною заявою від 12.04.2021 про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у перерахунку та виплаті одноразової грошової допомоги у більшому розмірі та зобов`язання відповідача звернутись з висновком до Міністерства оборони України для проведення перерахунку одноразової грошової допомоги у квітні 2021 року.
Згідно долучених до справи доказів позивач до зазначеного звернення вже декілька разів звертався до відповідача щодо здійснення перерахунку одноразової грошової допомоги, на які надано відповіді від 24.01.2011 та від 04.03.2011.
Крім того, строки звернення до суду згідно ст. 122 КАС України обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, а не з моменту, коли особа почала вчиняти дії щодо досудового порядку врегулювання спору чи для його захисту.
Відповідно до частини першої      статті 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Згідно п.8 ч.1 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами        третьою та четвертою       статті 123 цього Кодексу.
Відтак, враховуючи те, що позивачем пропущений   строк звернення до суду, належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску вказаного строку звернення до суду позивачем не надано, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про залишення позову без розгляду на підставі частини третьої статті 123, пункту 8 частини першої статті 240 КАС України.       
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду першої інстанції, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. 248,254, 256, 315, 316, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

                                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1    – залишити без задоволення, а ухвалу   Львівського  окружного адміністративного суду  від  22 червня   2021  року залишення позовної заяви  без розгляду   в справі № 380/6391/21  – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя	 	С. П. Нос 	
судді	 	Т. В. Онишкевич 	
 	 	С. М. Шевчук 	
Повне судове рішення складено 16 вересня 2021 року.