ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

02 серпня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 915/148/21	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:  
головуючого судді Л.В. Поліщук,
суддів: Л.О. Будішевської, С.В. Таран, 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Державного підприємства «Укрриба»
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 11.05.2021 (суддя                              О.Г. Смородінова, м.Миколаїв, повний текст складено 11.05.2021) 
у справі № 915/148/21 
за позовом Державного підприємства «Укрриба»
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Глобе Україна»
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях
про стягнення 12105,19грн.,

В С Т А Н О В И В :
У лютому 2021 року Державне підприємство «Укрриба» (надалі – ДП «Укрриба») звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Глобе Україна» (надалі – ТОВ «Грін Глобе Україна») про стягнення заборгованості за договором від 20.04.2016 № РОФ-1471 оренди державного нерухомого майна «Гідротехнічні споруди ставка «Болгарка», розташованого за адресою: с. Суходіл Березанського району Миколаївської області, яке перебуває на балансі ДП «Укрриба», на загальну суму 12105,19 грн., з яких: 11491,78грн. основного боргу, 345,65 грн. пені, 3 % річних в сумі 86,41грн. та 181,35 грн. інфляційних втрат.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем в порушення умов договору оренди нерухомого майна, укладеним між ним, як орендарем, та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області, як орендодавцем, прострочено виконання зобов`язання з перерахування позивачу, який є балансоутримувачем орендованого майна, 30% орендної плати та суми податку на додану вартість, обчисленої з повної вартості орендної плати, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у спірній сумі, на яку позивачем нараховано пеню, а також здійснено нарахування на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України 3% річних та інфляційних втрат.
Ухвалою суду першої інстанції від 09.03.2021, серед іншого, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та залучено до участі у справі Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 11.05.2021 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором від 20.04.2016 № РОФ-1471 у розмірі 8142,14 грн, 241,42 грн. пені, 60,34 грн. –3% річних, 125,62 грн. інфляційних втрат, а також 1606,93 грн. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором в розмірі 3349,64 грн., пені у розмірі 104,23 грн., 3 % річних у сумі 26,07 грн. та інфляційних втрат у сумі 55,73 грн. відмовлено.
Приймаючи рішення у даній справі суд першої інстанції виходив з необґрунтованості заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача 100% податку на додану вартість, нарахованого на всю суму орендної плати. При цьому судом зазначено, що належними до стягнення з відповідача на користь позивача є суми 30 % орендного платежу та визначені пропорційно суми 30 % ПДВ від загальної суми ПДВ, передбаченої за відповідними актами здачі-прийняття робіт (надання послуг). З урахуванням наведеного, судом здійснено перерахунок основного боргу та встановлено, що до стягнення з орендаря на користь балансоутримувача належить сума в розмірі 8142,14 грн. В частині позовних вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, з урахуванням встановленого судом неправильного визначення позивачем розміру орендного платежу, належного до стягнення, суд, перевіривши наведені позивачем розрахунки, встановив наявність підстав для їх часткового задоволення.
Не погодившись з рішенням Господарського суду Миколаївської області від 11.05.2021, ДП «Укрриба» звернулося із апеляційною скаргою, в якій просило оскаржуване рішення суду скасувати, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, стягнути з відповідача судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 5675,00грн.
Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки ним не враховано приписи статей 187.1., 188.1. Податкового кодексу України, відповідно до яких для цілей ПДВ база оподаткування визначається виходячи із ціни договору, а податкові зобов`язання з ПДВ виникають у балансоутримувача за правилом першої події. Отже, за твердженням скаржника, об`єктом оподаткування є базовий розмір місячної суми орендної плати, і на дату виникнення податкових зобов`язань підприємство – балансоутримувач має виписати орендареві податкову накладну на всю суму орендної плати, передбаченої договором оренди, причому, незалежно від того, орендар чи сам балансоутримувач здійснює розподіл орендної плати. Також апелянтом зазначено про неправильний розподіл судом суми судового збору.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.06.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП «Укрриба» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 11.05.2021 у справі № 915/148/21; розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; розгляд справи № 915/148/21 постановлено почати через 15 днів з дня відкриття апеляційного провадження без повідомлення учасників справи; встановлено учасникам справи строк до 16.06.2021 включно для подання відзиву на апеляційну скаргу та будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань, оформлених відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи; попереджено учасників справи про наслідки подання письмових заяв чи клопотань без додержання вимог частини першої та другої вказаної вище норми або не у строк, встановлений судом, у вигляді їх повернення заявникові без розгляду.
Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.
При цьому судова колегія зазначає, що через відсутність асигнувань на оплату послуг з відправки поштової кореспонденції, Південно-західний апеляційний господарський суд зупинив поштову відправку кореспонденції. 
У зв`язку з цим позивач та третя особа повідомлені про відкриття апеляційного провадження у справі шляхом направлення копій ухвали суду апеляційної інстанції від 02.06.2021 на електронні адреси, наявні в матеріалах справи, які ними отримано. 
З огляду на відсутність в матеріалах справи відомостей щодо електронної пошти ТОВ «Грін Глобе Україна», останнє повідомлено про відкриття Південно-західним апеляційним господарським судом апеляційного провадження у даній справі шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.
Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 09.03.2021 про відкриття провадження у даній справі ТОВ «Грін Глобе Україна» отримано 12.03.2021, тобто останнє обізнане про наявність справи 915/148/21, в якому ТОВ «Грін Глобе Україна» має процесуальний статус відповідача, тоді як сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, що узгоджується зі сталою практикою Європейського суду з прав людини, вказаною, зокрема, в рішенні останнього у справі «Пономарьов проти України». 
Також судова колегія зауважує, що відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.
Частинами першою та другою статті 3 цього Закону визначено, що  для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень (далі - Реєстр) - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. 
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина перша статті 4 вказаного Закону).
Отже, Єдиний державний реєстр судових рішень забезпечує відкритий безоплатний та цілодобовий доступ на офіційному веб-порталі судової влади України (http://reestr.court.gov.ua) до внесених до такого реєстру судових рішень.
Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.06.2021, у відповідності до положень Закону України «Про доступ до судових рішень», оприлюднено 03.06.2021.
Відтак, апеляційним господарським судом вжито всіх процесуальних заходів щодо забезпечення повідомлення відповідача про відкриття апеляційного провадження у даній справі.
19.07.2021 від ДП «Укрриба» надійшов лист (вх.№2267/21/Д1), в якому підприємство повідомило про повне добровільне виконання ТОВ «Грін Глобе Україна» позовних вимог у даній справі та відшкодування понесених скаржником судових витрат у сумі 5675,00грн. До вказаного листа скаржником долучено копію листа ТОВ «Грін Глобе Україна» від 30.06.2021 №30/06-2021, в якому відповідач повідомив ДП «Укрриба» про те, що 30.06.2021 при перерахуванні грошових коштів підприємству у платіжному дорученні №10 від 30.06.2021 на суму 18700,00грн. у полі «Призначення платежу» була допущена помилка, у зв`язку з чим просив вважати правильним наступне призначення платежу: «За оренду гідроспоруд по договору оренди №РОФ-1471 в сумі 12411,59 грн. з ПДВ, відшкодування судових зборів у спр. №915/148/21 у сумі 5675,00 грн., сплата пені 345,65грн., 3% річних 86,41 грн., інфляційні втрати 181,35 грн».
Судова колегія приймає вказаний лист скаржника (вх.№2267/21/Д1 від 19.07.2021) до відома та враховує, що ДП «Укрриба», повідомляючи суд апеляційної інстанції про сплату відповідачем усієї суми заборгованості, стягнення якої є предметом спору у даній справі, а також судових витрат, не порушувало питання про припинення подальшого розгляду справи, зокрема, шляхом закриття провадження у справі, відмови від позову або від поданої апеляційної скарги, тощо, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне. 
20.04.2016 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області (правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях), як орендодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Грін Глобе Україна», як орендарем, укладено договір № РОФ-1471 оренди державного нерухомого майна «Гідротехнічні споруди ставка «Болгарка», розташованого за адресою: с. Суходіл, Березанського району, Миколаївської області, яке перебуває на балансі ДП «Укрриба» (надалі – договір).
Договір посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу 20.04.2016 та зареєстрований в реєстрі за №360.
Відповідно до пункту 1.1. договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно – гідротехнічні споруди рибогосподарської технологічної водойми ставка «Болгарка», а саме: контурну дамбу довжиною 405,0 м.; донний водоспуск з тр. 400 мм; рибоуловлювач з тр.600 мм; паводковий водоскид (інв.№103) (реєстровий номер 25592421.44.ААЕЖАЕ200), зареєстроване відповідно до технічного паспорта БТІ за адресою: с. Суходіл, Березанського району, Миколаївської області, за межами населених пунктів, в межах території Кімівської сільської ради Березанського району, Нечаянської сільської ради Миколаївського району та Кам`янської сільської ради Очаківського району Миколаївської області (далі-Майно), що знаходиться на балансі Державного підприємства «Укрриба» (надалі - балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість майна на 31.01.2016 і становить за незалежною оцінкою 358898,00 грн. (пункт 1.1 в редакції договору про внесення змін №2 від 13.09.2016).
Нерухоме майно належить Державі в особі Державного агентства рибного господарства України та знаходиться в повному господарському віданні Державного підприємства «Укрриба» (пункт 1.2. договору).
Орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний в договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та не раніше дати державної реєстрації права оренди в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та акта приймання-передавання майна (пункт 2.1. договору).
Орендна плата визначена на підставі «Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу», затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786, зі змінами та доповненнями, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (січень 2016 року) 2990,82 грн. (пункт 3.1. договору).
Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством (пункт 3.2. договору).
Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України (пункт 3.3. договору).
Орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця – не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж. Орендар самостійно розділяє кожен черговий платіж за оренду державного майна та направляє відповідні частини орендної плати безпосередньо до державного бюджету (на рахунки, визначені фінансовими органами) та балансоутримувачу (пункт 3.6. договору).
Орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до державного бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати (пункт 3.7. договору).
Орендар зобов`язується своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу (у платіжних дорученнях, які оформлює орендар, вказується «Призначення платежу» за зразком, який надає орендодавець листом при укладанні договору оренди (пункт 5.3. договору).
За невиконання або, неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України (пункт 9.1. договору).
Спори, які виникають за цим договором або у зв`язку з ним, не вирішені шляхом переговорів, вирішуються в судовому порядку (пункт 9.3. договору).
Відповідно до пункту 10.1. договору цей договір укладено строком на 5 (п`ять) років, що діє з 20.04.2016 до 19.04.2021.
В подальшому, договором про внесення змін №3 від 26.09.2017, пункт 10.1. договору від 20.04.2016 № РОФ-1471 викладено у наступній редакції: «Цей Договір укладено строком на 20 (двадцять років), що діє з 26.09.2017 року до 25.09.2037 року (двадцять п`ятого вересня дві тисячі тридцять сьомого року)».
На виконання умов договору № РОФ-1471 від 20.04.2016 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області, як орендодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Грін Глобе Україна», як орендарем, 20.04.2016 оформлено, підписано та скріплено печатками обох сторін акт приймання-передачі, з якого вбачається, що орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно – гідротехнічні споруди рибогосподарських технологічних водойм, а саме: контурну дамбу довжиною 405,0 м.; донний водоспуск з тр. 400 мм; рибоуловлювач з тр. 600 мм; паводковий водоскид (ставку «Болгарка»), розташоване за адресою: с. Суходіл, Березанського району Миколаївської області, що перебуває на балансі Державного підприємства «Укрриба», вартість якого визначена згідно з висновком про вартість майна на 31.01.2016 року і становить за незалежною оцінкою 358898,00 грн.
За даними позивача, не спростованими відповідачем, балансоутримувачем щомісяця оформлювались та надсилалися на адресу орендаря простою кореспонденцією акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) з оренди гідроспоруд, а саме:
- акт № 966 від 31.07.2020, за змістом якого передбачено: 30 % оренда гідроспоруд в липні 2020 р. складає 1181,40 грн. (без ПДВ), 70 % оренда гідроспоруд в липні 2020 р. складає 2756,59 грн. (без ПДВ). Загальна вартість робіт (послуг) без ПДВ – 3937,99 грн., ПДВ – 787,60 грн. Загальна вартість робіт (послуг) з ПДВ 4725,59 грн.;
- акт № 1136 від 31.08.2020, за змістом якого передбачено: 30 % оренда гідроспоруд в серпні 2020 р. складає 1179,04 грн. (без ПДВ), 70 % оренда гідроспоруд в серпні 2020 р. складає 2751,09 грн. (без ПДВ). Загальна вартість робіт (послуг) без ПДВ – 3930,13 грн., ПДВ – 786,03 грн. Загальна вартість робіт (послуг) з ПДВ 4716,15 грн.;
- акт № 1316 від 30.09.2020, за змістом якого передбачено: 30 % оренда гідроспоруд у вересні 2020 р. складає 1184,94 грн (без ПДВ), 70 % оренда гідроспоруд у вересні 2020 р. складає 2764,85 грн. (без ПДВ). Загальна вартість робіт (послуг) без ПДВ – 3949,79 грн., ПДВ – 789,96 грн. Загальна вартість робіт (послуг) з ПДВ 4739,75 грн.;
- акт № 1491 від 31.10.2020, за змістом якого передбачено: 30 % оренда гідроспоруд у жовтні 2020 р. складає 1196,79 грн. (без ПДВ), 70 % оренда гідроспоруд у жовтні 2020 р. складає 2792,51 грн. (без ПДВ). Загальна вартість робіт (послуг) без ПДВ – 3989,30 грн., ПДВ – 797,86 грн. Загальна вартість робіт (послуг) з ПДВ 4787,16 грн.;
- акт № 1635 від 30.11.2020, за змістом якого передбачено: 30 % оренда гідроспоруд у листопаді 2020 р. складає 1212,35 грн. (без ПДВ), 70 % оренда гідроспоруд у листопаді 2020 р. складає 2828,81 грн. (без ПДВ). Загальна вартість робіт (послуг) без ПДВ – 4041,16 грн., ПДВ – 808,23 грн. Загальна вартість робіт (послуг) з ПДВ 4849,39 грн.;
- акт № 1825 від 31.12.2020, за змістом якого передбачено: 30 % оренда гідроспоруд у грудні 2020 р. складає 1223,26 грн. (без ПДВ), 70 % оренда гідроспоруд у грудні 2020 р. складає 2854,27 грн. (без ПДВ). Загальна вартість робіт (послуг) без ПДВ – 4077,53 грн., ПДВ – 815,51 грн. Загальна вартість робіт (послуг) з ПДВ 4893,04 грн.
Як зазначає позивач, відповідач орендних платежів за вказаний період не здійснював. Крім того, позивачем зазначено, що станом на 16.08.2020 у відповідача перед позивачем рахувалася переплата на суму 471,20 грн.
Додатково позивачем також зазначено, що вказані акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), підписані зі сторони відповідача, позивачу не повертались.
Отже, оскільки вимоги позивача ґрунтуються на наслідках порушення відповідачем договірних зобов`язань у частині сплати орендної плати, а спірні правовідносини виникли з договору оренди, до них застосовуються положення законодавства про оренду.
Правовідносини оренди (найму) врегульовані положеннями глави 58 «Найм (оренда)» розділу ІІІ «Окремі види зобов`язань» книги   п`ятої «Зобов`язальне право» Цивільного кодексу України   та   статей 283- 291 Господарського кодексу України.
Згідно із частиною першою   статті 759 Цивільного кодексу України   за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Частинами першою та шостою   статті 283 Господарського кодексу України   визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення   Цивільного кодексу України   з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Ключове зобов`язання орендодавця згідно із приписами статті 759 Цивільного кодексу України та статті 283 Господарського кодексу України полягає у тому, щоб передати орендодавцеві майно в користування. 
Частиною першою статті 795 Цивільного кодексу України передбачено, що передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.
Наявним в матеріалах справи двосторонньо підписаним актом приймання-передавання від 20.04.2016 підтверджується, що Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області належним чином виконало своє зобов`язання з передачі об`єкту оренди орендарю у користування.
При цьому судова колегія зауважує на тому, що підписання акту приймання-передавання майна в оренду, у відповідності до положень статті 759 Цивільного кодексу України та статті 283 Господарського кодексу України, вже підтверджує факт передачі майна в оренду, у зв`язку з чим непідписання відповідачем відповідних актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) за період з липня по грудень 2020 року не спростовує факту користування відповідачем об`єктом оренди.
Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції Закону України від 10.04.1992 № 2269-XII   (далі - Закон про оренду) до втрати ним чинності з 01.02.2020 у зв`язку з введенням в дію з 01.02.2020 Закону України від 03.10.2019 № 157-IX «Про оренду державного та комунального майна») орендна плата з урахуванням її індексації є однією з істотних умов договору оренди.
Приписами частин першої, третьої і п`ятої статті 762 Цивільного кодексу України унормовано, що за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за найм (оренду) майна. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.
Отже, за своєю правовою природою відносини найму (оренди) носять оплатний характер.
За змістом частини третьої статті 18, частини першої статті 19, частини першої статті 26 Закону про оренду орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі незалежно від наслідків господарської діяльності. Одностороння відмова від договору оренди не допускається.
Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку .
Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За приписами статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У відповідності до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження сплати відповідачем коштів за користування орендованим майном за період з липня по грудень 2020 року, у зв`язку з чим в спірних правовідносинах відповідачем порушено умови договору № РОФ-1471 від 20.04.2016 та положення вищенаведеного законодавства в частині повноти та своєчасності здійснення розрахунків з балансоутримувачем (позивачем).
Звертаючись до суду з даним позовом позивач, який є балансоутримувачем переданого відповідачу в оренду майна, просив суд стягнути з останнього, крім 30% орендної плати, також і суму податку на додану вартість, обчислену з повної вартості орендної плати.
Разом з тим, суд першої інстанції задовольнив вказані вимоги щодо стягнення суми 30 % орендного платежу та суми ПДВ, яка обчислена на 30% орендної плати, належної до сплати позивачу.
Між тим, такого висновку місцевий господарський суд дійшов без врахування умов пункту 3.2. договору та положень податкового законодавства.
За умовами пункту 3.6. договору орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30%, і орендар самостійно розділяє кожен черговий платіж за оренду державного майна та направляє відповідні частини орендної плати безпосередньо до державного бюджету (на рахунки, визначені фінансовими органами) та балансоутримувачу.
Пунктом 3.2. договору встановлено, що нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством.
Відповідно до пункту «б» статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до   ст. 186 Податкового кодексу України.
Постачання послуг - це будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об`єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об`єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності (підпункт 14.1.185 пункту 14.1 статті 14 Кодексу).
Стаття 187 Податкового кодексу України визначає дату виникнення податкових зобов`язань. При цьому, за змістом пункту 187.1. статті 187 Податкового кодексу України податкові зобов`язання з ПДВ виникають за правилом першої події (на дату, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій (перелічених у вказаному пункті), що сталася раніше). Тобто, за змістом пункту 187.1 Податкового кодексу України у разі, коли спочатку постачаються послуги, плата за які перераховуватиметься пізніше, пункт 187.1. Податкового кодексу України закликає нараховувати податкові зобов`язання на дату документа, що засвідчує факт надання послуг.
Таким чином, за змістом пункту «б» статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування являються, в тому числі, й операції, які пов`язані з договорами оренди, а тому у балансоутримувача, на балансі якого перебуває майно, яке передано в оренду на підставі договору між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області та орендарем, виникають податкові зобов`язання на дату, визначену   статтею 187 Податкового кодексу України, а саме, на дату, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше (у даному випадку дату оформлення документа, що засвідчує факт надання послуг платником податку).
При цьому, відповідно до статті 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості. Це означає, що база оподаткування визначається виходячи з повної вартості орендної плати незалежно від того, хто здійснює процедуру розмежування вартості орендної плати у визначених договором розмірах.
Підсумовуючи вищенаведене, підстав для пропорційного розподілу нарахованого окремо ПДВ на суму орендної плати договір оренди не містить, і оскільки за умовами договору відповідач самостійно здійснює розмежування платежів і проводить перерахування до бюджету належних 70% орендної плати, визначеної без ПДВ, а також враховуючим виникнення у балансоутримувача податкових зобов`язань за правилом першої події і обов`язку скласти   податкову накладну   виходячи з усієї суми орендної плати (без урахування її розподілу), то на рахунок балансоутримувача спрямовуються 30% орендного платежу та сума ПДВ, обчислена з повної вартості орендної плати.
Перевіривши правильність здійсненого позивачем розрахунку основного боргу з оплати орендної плати, колегією суддів встановлено, що позивачем суму заборгованості у розмірі 11491,78грн. визначено вірно.
З огляду на вищенаведене, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги позивача і наявність підстав для скасування рішення місцевого господарського суду в частині відмови у стягненні заборгованості за договором в розмірі 3349,64грн.
Стосовно позовних вимог про стягнення пені судова колегія зазначає наступне.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України   порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами   статті 612 цього ж Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України   у разі порушення зобов`язання настають   правові   наслідки, встановлені договором або законом, зокрема,   сплата неустойки.
Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які   боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до частини другої статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Позивачем визначено пеню за договором у загальному розмірі 345,65 грн., у тому числі:
- щодо заборгованості з орендної плати за липень 2020 року у розмірі 1497,80 грн. за період з 16.08.2020 по 03.02.2021 на суму 84,51 грн.;
- щодо заборгованості з орендної плати за серпень 2020 року у розмірі 1965,07 грн. за період з 16.09.2020 по 03.02.2021 на суму 90,90 грн.;
- щодо заборгованості з орендної плати за вересень 2020 року у розмірі 1974,90 грн. за період з 16.10.2020 по 03.02.2021 на суму 71,93 грн.;
- щодо заборгованості з орендної плати за жовтень 2020 року у розмірі 1994,65 грн. за період з 16.11.2020 по 03.02.2021 на суму 52,38 грн.;
- щодо заборгованості з орендної плати за листопад 2020 року у розмірі 2020,58 грн. за період з 16.12.2020 по 03.02.2021 на суму 33,19 грн.;
- щодо заборгованості з орендної плати за грудень 2020 року у розмірі 2038,78 грн. за період з 16.01.2021 по 03.02.2021 на суму 12,74 грн.
Південно-західний апеляційний господарський суд зазначає, що при з`ясуванні підставності нарахування кредитором пені належить визначити конкретну дату (подію), з настанням якої пов`язується строк виконання грошового зобов`язання; дослідити обставини виконання зобов`язання боржником (борг погашався частинами чи однією сумою у повному обсязі) та з`ясувати період у часі, упродовж якого мало місце прострочення боржника у виконанні зобов`язання перед кредитором.
Положеннями частини першої   статті 530 Цивільного кодексу України   передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).   Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Статтею 251 Цивільного кодексу України   визначено, що   строком є певний період у часі,   зі спливом якого пов`язана дія   чи подія,   яка має юридичне значення.   Терміном є певний момент у часі,   з настанням якого пов`язана   дія чи   подія, яка має юридине значення.   Строк та термін можуть бути визначені   актами цивільного законодавства,   правочином   або рішенням суду.
За змістом   статті 252 Цивільного кодексу України   вбачається, що   строк визначається, зокрема,   днями, а   термін   - календарною датою або   вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
Частиною п`ятою   статті 254 Цивільного кодексу України   передбачено, що   якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий   день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії,   днем закінчення строку є перший за ним робочий день.
Отже, при визначенні строку (терміну) виконання зобов`язання необхідно враховувати загальні положення   Цивільного кодексу України   про порядок визначення та обчислення строків (термінів), зокрема, щодо початку і закінчення строку (терміну), а також умови вчиненого сторонами спору правочину, на підставі якого виникло зобов`язання.
Як зазначено вище по тексту цієї постанови, пунктом 3.7. договору за несвоєчасну оплату орендної плати передбачено нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення.
Сторони у пункті 3.6. договору погодили порядок здійснення оплати та визначили, що відповідач мав сплачувати орендну плату у строки, встановлені пунктом 3.6. договору, відповідно до якого орендна плата перераховується щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним. 
Відтак, з урахуванням положень   статті 253 Цивільного кодексу України   щодо початку перебігу строку, період у часі, упродовж якого має місце прострочення боржника (відповідача) щодо виконання зобов`язання з оплати перед кредитором (позивачем), починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок, а саме, у даному випадку з наступного дня після настання відповідної календарної дати, якою є 15 число місяця, наступного за звітним, тобто, починаючи з 16 числа місяця, наступного за звітним, відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання з оплати орендної плати. Якщо останній день строку для сплати орендної плати припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, то в силу частини п`ятої   статті 254 Цивільного кодексу України, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.
З огляду на встановлені обставини та зважаючи на те, що 15.08.2020 є вихідним днем (субота), то днем закінчення строку виконання відповідачем зобов`язання щодо оплати орендної плати за липень 2020 року є перший робочий день - 17.08.2020 (понеділок).
Південно-західний апеляційний господарський суд вважає помилковим висновок позивача про те, що прострочення відповідача в оплаті орендної плати за липень 2020 року розпочалося 16.08.2020 та зауважує, що першим днем невиконання грошового зобов`язання відповідачем є 18.08.2020.
Відтак, при розрахунку суми пені щодо заборгованості з орендної плати за липень 2020 року у розмірі 1497,80 грн. позивачу належало виходити із періоду прострочення відповідача з 18.08.2020 (перший день прострочення) по 03.02.2021 (кінцевий день прострочення, визначений позивачем).
Аналогічно, зважаючи на те, що 15.11.2020 є вихідним днем (неділя), то днем закінчення строку виконання відповідачем зобов`язання щодо оплати орендної плати за жовтень є перший робочий день - 16.11.2020 (понеділок). Тому першим днем невиконання грошового зобов`язання відповідачем є 17.11.2020, у зв`язку з чим при розрахунку суми пені щодо заборгованості з орендної плати за жовтень 2020 року у розмірі 1994,65 грн. позивачу належало виходити із періоду прострочення відповідача з 17.11.2020 (перший день прострочення) по 03.02.2021 (кінцевий день прострочення, визначений позивачем).
Колегією суддів проведено перерахунок розміру пені, з урахуванням встановлених судом апеляційної інстанції початкових періодів прострочення сплати орендної плати за липень і жовтень 2020 року, та встановлено: 
- щодо заборгованості з орендної плати за липень 2020 року у розмірі 1497,80 грн. за період з 18.08.2020 по 03.02.2021 сума пені складає 83,53 грн. ((1497,80 грн. х 2 х 6 [Облікова ставка НБУ] /100 / 366 днів у році х 136 днів прострочення) + (1497,80 грн. х 2 х 6 [Облікова ставка НБУ] /100 / 365 днів у році х 34 дні прострочення));
- щодо заборгованості з орендної плати за жовтень 2020 року у розмірі 1994,65 грн. за період з 17.11.2020 по 03.02.2021 сума пені складає 51,73 грн. ((1994,65 грн. х 2 х 6 [Облікова ставка НБУ] /100 / 366 днів у році х 45 днів прострочення) + (1994,65 грн. х 2 х 6 [Облікова ставка НБУ] /100 / 365 днів у році х 34 дні прострочення)).
Нарахована позивачем сума пені щодо заборгованості з орендної плати за серпень, вересень, листопад, грудень 2020 року є правильною.
За таких обставин, з відповідача слід стягнути суму пені у загальному розмірі 344,02грн., а позовні вимоги в цій частині задовольнити частково. 
Крім того, правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами   статті 625 Цивільного кодексу України.
Відповідно до частини другої   статті 625 Цивільного кодексу України   боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом   статті 625 Цивільного кодексу України   нарахування інфляційних втрат на суму боргу та відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.
Отже, передбачені частиною другою   статті 625 Цивільного кодексу України   нарахування мають компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.
Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц.
Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також відсотків річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові 07.04.2020 у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відтак, вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).
При з`ясуванні підставності нарахування кредитором 3% річних та інфляційних також належить визначити конкретну дату (подію), з настанням якої пов`язується строк виконання грошового зобов`язання; дослідити обставини виконання зобов`язання боржником (борг погашався частинами чи однією сумою у повному обсязі) та з`ясувати період у часі, упродовж якого мало місце прострочення боржника у виконанні зобов`язання перед кредитором.
Стосовно стягнення 3% річних.
Позивачем нараховано 3 % річних у загальній сумі 86,41 грн., у тому числі:
- щодо заборгованості з орендної плати за липень 2020 року у розмірі 1497,80 грн. за період з 16.08.2020 по 03.02.2021 на суму 21,13 грн.;
- щодо заборгованості з орендної плати за серпень 2020 року у розмірі 1965,07 грн. за період з 16.09.2020 по 03.02.2021 на суму 22,73 грн.;
- щодо заборгованості з орендної плати за вересень 2020 року у розмірі 1974,90 грн. за період з 16.10.2020 по 03.02.2021 на суму 17,98 грн.;
- щодо заборгованості з орендної плати за жовтень 2020 року у розмірі 1994,65 грн. за період з 16.11.2020 по 03.02.2021 на суму 13,09 грн.;
- щодо заборгованості з орендної плати за листопад 2020 року у розмірі 2020,58 грн. за період з 16.12.2020 по 03.02.2021 на суму 8,30 грн.;
- щодо заборгованості з орендної плати за грудень 2020 року у розмірі 2038,78 грн. за період з 16.01.2021 по 03.02.2021 на суму 3,18 грн.
За результатами перевірки здійсненого позивачем розрахунку 3% річних, зважаючи на зазначені вище по тексту цієї постанови початкові періоди прострочення сплати орендної плати за липень і жовтень 2020 року, судом апеляційної інстанції встановлено: 
- щодо заборгованості з орендної плати за липень 2020 року у розмірі 1497,80 грн. за період з 18.08.2020 по 03.02.2021 сума 3% річних складає 20,89 грн. ((1497,80 грн. х 3 /100 / 366 днів у році х 136 днів прострочення) + (1497,80 грн. х 3 /100 / 365 днів у році х 34 дні прострочення));
- щодо заборгованості з орендної плати за жовтень 2020 року у розмірі 1994,65 грн. за період з 17.11.2020 по 03.02.2021 сума 3% річних складає 12,93 грн. ((1994,65 грн. х 3 /100 / 366 днів у році х 45 днів прострочення) + (1994,65 грн. х 3 /100 / 365 днів у році х 34 дні прострочення)).
Нарахована позивачем сума 3% річних щодо заборгованості з орендної плати за серпень, вересень, листопад, грудень 2020 року є правильною.
За таких обставин, з відповідача слід стягнути суму 3% річних у загальному розмірі 86,01грн., а позовні вимоги в цій частині задовольнити частково.
Стосовно стягнення інфляційних втрат судова колегія зазначає наступне.
Частиною другою   статті 625 Цивільного кодексу України   визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання,   на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.
Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої   статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.
У кредитора згідно з частиною другою   статті 625 Цивільного кодексу України   є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення.
Аналогічна правова позиція викладена Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 26.06.2020 у справі №905/21/19. У вказаній постанові Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду погодилась з методикою розрахунку інфляційних збитків відповідно до   статті 625 Цивільного кодексу України, яка передбачає такий математичний підхід, що дозволяє включення інфляційних збитків попереднього періоду до загальної суми боргу, яка обраховується із застосуванням індексів інфляції, визначених Держстатом України на наступні періоди, без переривання ланцюга розрахунку у випадку зниження інфляції менше 100% (дефляції) (пункт 41 постанови).
Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.
Водночас, частиною першою   статті 8 Цивільного кодексу України   визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього   Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).
Частиною п`ятою   статті 4 Цивільного кодексу України   передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановленихКонституцією України   та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.
Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону).   Статтею 2 цього Закону   передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас,   частиною другою   статті 2 цього Закону   законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.
З метою реалізації   Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»   Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003   затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається   як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків   (пункти 1-1, 4 Порядку).
Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми   Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого   постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена   наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.
Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування   статті 625 Цивільного кодексу України   визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).
Така правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19.
Статтею 625 Цивільного кодексу України   передбачено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику – «дефляція», то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим   постановою КМУ №1078 від 17.07.2003.
Водночас, на практиці існують різні підходи до застосуванням механізму розрахунку інфляційних втрат у порядку частини другоїстатті 625 Цивільного кодексу України   у разі,   якщо прострочення виконання грошового зобов`язання становить неповний місяць.
У пункті 25 постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 викладено правовий висновок про те, що   сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період   з урахуванням цього місяця, а якщо   суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця.   За аналогією, якщо   погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця   - інфляційна складова розраховується   без урахування цього місяця, а якщо   з 16 до 31 числа місяця   - інфляційна складова розраховується   з урахуванням цього місяця.
Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.
У пункті 26 вказаної постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:
- час прострочення у неповному місяці   більше півмісяця (> 15 днів)   = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць   нараховується індекс інфляції   на суму боргу;
- час прострочення у неповному місяці   менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями)   = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць   інфляційна складова боргу не враховується.
Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачала необхідності відступу від такого способу розрахунку інфляційних збитків у порядку   статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки він не суперечить зазначеній нормі права та законодавству, яке застосовується при розрахунку інфляційних збитків.
З огляду на правові висновки Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладені у пункті 25 мотивувальної частини вказаної постанови від 20.11.2020 у справі №910/13071/19  про те, що   якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова нараховується в залежності від математичного округлення часу прострочення у неповному місяці, Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду відступила від правових висновків, викладених у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.04.2019 у справі №910/5625/18, від 13.02.2019 у справі №924/312/18 та від 17.10.2018 у справі №916/1883/16, про те, що якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до боржника (відповідача) відповідальність, передбачена частиною другою   статті 625 Цивільного кодексу України   - стягнення інфляційних втрат за такий місяць (пункт 39 постанови).
Позивачем нараховано інфляційні втрати на загальну суму 181,35 грн, у тому числі:
- щодо заборгованості з орендної плати за липень 2020 року у розмірі 1497,80 грн. за період з 16.08.2020 по 01.01.2021 на суму 56,17 грн.;
- щодо заборгованості з орендної плати за серпень 2020 року у розмірі 1965,07 грн. за період з 16.09.2020 по 01.01.2021 на суму 63,55 грн.;
- щодо заборгованості з орендної плати за вересень 2020 року у розмірі 1974,90 грн. за період з 16.10.2020 по 01.01.2021 на суму 43,68 грн;
- щодо заборгованості з орендної плати за жовтень 2020 року у розмірі 1994,65 грн. за період з 16.11.2020 по 01.01.2021 на суму 17,95 грн.
При перевірці правильності нарахування позивачем інфляційних втрат щодо заборгованості з орендної плати за липень – грудень 2020 року Південно-західний апеляційний господарський суд звертається до висновків щодо методики розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць, викладених у пунктах 25-26 мотивувальної частини постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19, до висновків щодо методики розрахунку інфляційних збитків за поточний період з урахуванням інфляційної складової основного боргу за попередній місяць, викладених у пункті 23 мотивувальної частини постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19, а також враховує встановлені колегією суддів початкові періоди прострочення сплати орендної плати за липень і жовтень 2020 року.
Судом апеляційної інстанції розраховано суму інфляційних втрат у зв`язку із простроченням відповідача з оплати орендної плати за липень – грудень 2020 року наступним чином:
1) Щодо заборгованості з орендної плати за липень 2020 року у розмірі 1497,80 грн. за період з 18.08.2020 по 01.01.2021. 
У серпні 2020 року прострочення відповідача тривало з 18-го по 31-й день календарного місяця серпня, тобто 14 календарних днів. Отже, за період з 18 по 31 серпня 2020 року прострочення склало менше півмісяця, тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується. За таких обставин, не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума інфляційних втрат за прострочення з оплати орендної плати у серпні 2020 року. Аналогічно не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума інфляційних втрат за прострочення в оплаті оренди у січні 2021 року.
Таким чином, індекс інфляції слід нараховувати за вересень, жовтень, листопад, грудень 2020 року.
За офіційними даними Державного комітету статистики України у вересні, жовтні, листопаді, грудні 2020 року індекс інфляції становив 105,5%, 101,0%, 101,3%, 100,9% відповідно.
Розрахунок суми інфляційних втрат у зв`язку із простроченням відповідача з оплати орендної плати за липень 2020 року у розмірі 1497,80 грн. за період вересень – грудень 2020 року:
1497,80 грн. х 100,5% (індекс інфляції за вересень 2020 року) = 1505,29 грн.
1505,29 грн. х 101,0% (індекс інфляції за жовтень 2020 року) = 1520,34 грн.
1520,34 грн. х 101,3% (індекс інфляції за листопад 2020 року) = 1540,10 грн.
1540,10 грн. х 100,9% (індекс інфляції за грудень 2020 року) = 1553,96 грн.
Інфляційні втрати: 1553,96 грн. - 1497,80 грн. = 56,16 грн.
2) Щодо заборгованості з орендної плати за серпень 2020 року у розмірі 1965,07 грн. за період з 16.09.2020 по 01.01.2021:
У вересні 2020 року прострочення відповідача тривало з 16-го по 30-й день календарного місяця вересня, тобто 15 календарних днів. Отже, за період з 16 по 30 вересня 2020 року прострочення склало менше півмісяця, тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується. За таких обставин, не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума інфляційних втрат за прострочення з оплати орендної плати у вересні 2020 року. Аналогічно не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума інфляційних втрат за прострочення в оплаті оренди у січні 2021 року.
Таким чином, індекс інфляції слід нараховувати за жовтень, листопад, грудень 2020 року.
За офіційними даними Державного комітету статистики України у жовтні, листопаді, грудні 2020 року індекс інфляції становив 101,0%, 101,3%, 100,9% відповідно.
Розрахунок суми інфляційних втрат у зв`язку із простроченням відповідача з оплати орендної плати за серпень 2020 року у розмірі 1965,07 грн. за період жовтень – грудень 2020 року:
1965,07 грн. х 101,0% (індекс інфляції за жовтень 2020 року) = 1984,72 грн.
1984,72  грн. х 101,3% (індекс інфляції за листопад 2020 року) = 2010,52 грн.
2010,52 грн. х 100,9% (індекс інфляції за грудень 2020 року)= 2028,62 грн.
Інфляційні втрати: 2028,61  грн. - 1965,07 грн. = 63,54 грн.
3) Щодо заборгованості з орендної плати за вересень 2020 року у розмірі 1974,90 грн. за період з 16.10.2020 по 01.01.2021.
У жовтні 2020 року прострочення відповідача тривало з 16-го по 31-й день календарного місяця жовтня, тобто 16 календарних днів. Отже, за період з 16 по 31 жовтня 2020 року прострочення склало більше півмісяця, та з урахуванням математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, заокруглюється до одного місяця. Тому за такий неповний місяць   нараховується індекс інфляції   на суму боргу. Не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума інфляційних втрат за прострочення в оплаті оренди у січні 2021 року.
Таким чином, індекс інфляції слід нараховувати за жовтень, листопад, грудень 2020 року.
За офіційними даними Державного комітету статистики України у жовтні, листопаді, грудні 2020 року індекс інфляції становив 101,0%, 101,3%, 100,9% відповідно.
Розрахунок суми інфляційних втрат у зв`язку із простроченням відповідача з оплати орендної плати за вереснь 2020 року у розмірі 1974,90 грн. грн. за період жовтень – грудень 2020 року:
1974,90 грн. грн. х 101,0% (індекс інфляції за жовтень 2020 року) = 1994,65 грн.
1994,65 грн. х 101,3% (індекс інфляції за листопад 2020 року) = 2020,58 грн.
2020,58 грн. х 100,9% (індекс інфляції за грудень 2020 року) = 2038,77 грн.
Інфляційні втрати 2038,77 грн. - 1974,90 грн. = 63,87 грн.
4) Щодо заборгованості з орендної плати за жовтень 2020 року у розмірі 1994,65 грн. за період з 17.11.2020 по 01.01.2021:
У листопаді 2020 року прострочення відповідача тривало з 17-го по 30-й день календарного місяця листопада, тобто 14 календарних днів. Отже, за період з 17 по 30 листопада 2020 року прострочення склало менше півмісяця, тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується. За таких обставин, не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума інфляційних втрат за прострочення в оплаті орендної плати у листопаді 2020 року. Аналогічно не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума інфляційних втрат за прострочення в оплаті оренди у січні 2021 року.
Таким чином, індекс інфляції слід нараховувати за грудень 2020 року
Розрахунок суми інфляційних втрат у зв`язку із простроченням відповідача з оплати орендної плати за жовтень 2020 року у розмірі 1994,65 грн. за грудень 2020 року:
1994,65 грн. х 100,9% (індекс інфляції за грудень 2020 року) = 2012,60 грн.
Інфляційні втрати 2012,60 грн. - 1994,65 грн. = 17,95 грн.
Отже, за розрахунком апеляційної інстанції інфляційні втрати складають 201,52 грн. (56,16 грн. + 63,54 грн. + 63,87 грн. + 17,95 грн., проте, зважаючи на заявлену позивачем суму до стягнення інфляційних втрат у розмірі 181,35 грн. та приписи частини другої статті 237 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, з відповідача слід стягнути інфляційні втрати у заявленій позивачем сумі.
За таких обставин, вимога про стягнення основного боргу підлягає задоволенню у повному обсязі в сумі 11491,78грн., вимога про стягнення пені підлягає задоволенню в частині 344,02грн., вимога про стягнення 3% річних підлягає задоволенню в частині 86,01грн., вимога про стягнення інфляційних втрат підлягає задоволенню у повному обсязі в сумі 181,35грн. Відтак, рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з відповідача заборгованості за договором в розмірі 3349,64 грн., пені у розмірі 104,23 грн., 3 % річних у сумі 26,07 грн. та інфляційних втрат у сумі 55,73 грн. підлягає скасуванню.
Відповідно до положень статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Оскаржуване рішення зазначеним вимогам не відповідає, у зв`язку з чим підлягає частковому скасуванню, а апеляційна скарга – частковому задоволенню.
Згідно з пунктом другим частини першої статті 129 Господарського кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції та за апеляційний перегляд справи покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281, 282, 284 ГПК України, суд –
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Укрриба» задовольнити.
Рішення Господарського суду Миколаївської області від 11.05.2021 у справі №915/148/21 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за договором в розмірі 3349,64 грн., пені у розмірі 104,23 грн., 3 % річних у сумі 26,07 грн. та інфляційних втрат у сумі 55,73 грн.
Резолютивну частину рішення Господарського суду Миколаївської області від 11.05.2021 у справі №915/148/21 викласти у наступній редакції:
«Позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Глобе Україна» на користь Державного підприємства «УКРРИБА» заборгованість за договором від 20.04.2016 № РОФ-1471 оренди державного нерухомого майна «Гідротехнічні споруди ставка «Болгарка», розташованого за адресою: с. Суходіл Березанського району Миколаївської області, яке перебуває на балансі Державного підприємства «УКРРИБА», у розмірі 12103 /дванадцять тисяч сто три/ грн. 16 коп., з яких: 11491 /одинадцять тисяч чотириста дев`яносто одна/ грн. 78 коп. основного боргу, 344 /триста сорок чотири/ грн. 02 коп. пені, 86 /вісімдесят шість/ грн. 01 коп. - 3 % річних, 181 /сто вісімдесят одна/ грн. 35 коп. інфляційних втрат, 2269 /дві тисячі двісті шістдесят дев`ять/ грн. 55 коп. судового збору.
В іншій частині позову відмовити».
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Глобе Україна на користь Державного підприємства «УКРРИБА» 3402 /три тисячі чотириста дві/ грн. 96 коп. витрат за апеляційний перегляд справи.
Доручити Господарському суду Миколаївської області видати відповідні накази із зазначенням всіх необхідних реквізитів.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

                    Головуючий суддя                                                  Л.В. Поліщук

                    Суддя                                                                                         Л.О. Будішевська

                    Суддя                                                                                С.В. Таран