УХВАЛА

19 серпня 2021 року 
м. Київ
справа № 160/1744/19
адміністративне провадження № К/9901/30420/21 

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Білак М.В., перевіривши касаційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2021 року у справі №160/1744/19 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на займаній посаді,
в с т а н о в и в :
Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив:
визнати протиправним та скасувати наказ міністра МВС України Авакова А.Б. від 16 січня 2019 року «По особовому складу № 26 о/с про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ з посади начальника управління МВС України на Придніпровській залізниці у запас Збройних Сил» на підставі пункту 64 «г» (через скорочення штатів) відповідно до пунктів 10,11 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 16 січня 2019 року;
поновити позивача на посаді начальника управління МВС України на Придніпровській залізниці з 16 січня 2019 року;
стягнути з управління МВС України на Придніпровській залізниці на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу з 16 січня 2019 року по день ухвалення судового рішення;
стягнути з управління МВС України на Придніпровській залізниці на користь позивача заробітну плату за період з 01 серпня 2018 року по 16 січня 2019 року в сумі 66 825 грн.;
стягнути з відповідачів - МВС України та управління МВС України на Придніпровській залізниці на його користь моральну шкоду в сумі 10 000 грн.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року, позовні вимоги задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасовано наказ міністра МВС України Авакова А.Б. від 16 січня 2019 року «По особовому складу № 26 о/с про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ з посади начальника управління МВС України на Придніпровській залізниці у запас Збройних Сил» на підставі пункту 64 «г» (через скорочення штатів) відповідно до пунктів 10, 11 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 16 січня 2019 року.
Поновлено позивача на посаді начальника управління МВС України на Придніпровській залізниці з 16 січня 2019 року;
Стягнуто з управління МВС України на Придніпровській залізниці на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу з 17 січня 2019 року по 25 вересня 2019 року;
Стягнуто з управління МВС України на Придніпровській залізниці на користь позивача належну йому заробітну плату за період з 01 серпня 2018 рок по 16 січня 2019 року з розрахунку грошового забезпечення начальника управління МВС України на Придніпровській залізниці на момент звільнення. В решті позовних вимог було відмовлено.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2020 року рішення суду першої інстанції змінено в частині стягнення з Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці заробітної плати. Рішення в зміненій резолютивній частині викладено в наступній редакції:
«Стягнути з Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 17 січня 2019 року по 20 лютого 2020 року у розмірі 82 106,84 грн без урахування сплати податків та інших обов`язкових платежів».
«Стягнути з Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці на користь позивача грошове забезпечення за період з 1 серпня 2018 року по 16 січня 2019 року у розмірі 34 760,56 грн без урахування сплати податків та інших обов`язкових платежів». В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Верховний Суд, переглядаючи справу в касаційному порядку, своєю постановою від 21 квітня 2021 року касаційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишив без задоволення, а касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. Постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2020 року у справі №160/1744/19 у частині позовних вимог про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди скасував, а справу в цій частині направив на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. У решті рішення суду залишено без змін.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2021 року, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року у справі № 160/1744/19 - змінено, викладено абзац четвертий та п`ятий резолютивної частини рішення у наступній редакції:
«Стягнути з Ліквідаційної комісії Управління МВС України на Придніпровській залізниці на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 17 січня 2019 року по 20 лютого 2020 року, з урахуванням проведених раніше виплат, в розмірі 37 757,16 грн. (тридцять сім тисяч сімсот п`ятдесят сім гривень шістнадцять копійок), без урахування сплати податків та інших обов`язкових платежів». 
«Стягнути з Ліквідаційної комісії Управління МВС України на Придніпровській залізниці на користь позивача грошове забезпечення за період з 01 серпня 2018 року по 16 січня 2019 року, з урахуванням проведених раніше виплат, в розмірі 15 881,98 грн. (п`ятнадцять тисяч вісімсот вісімдесят одна гривня дев`яносто вісім копійок) без урахування сплати податків та інших обов`язкових платежів».
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року у справі № 160/1744/19 - скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди та прийнято нове судове рішення про задоволення цих позовних вимог.
Стягнуто з Міністерства внутрішніх справ України та Ліквідаційної комісії Управління МВС України на Придніпровській залізниці солідарно на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. (десять тисяч гривень).
У поданій касаційній скарзі представник відповідача з посиланням на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині солідарного стягнення моральної шкоди та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні цієї частини позовних вимог. 
08 лютого 2020 набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, що передбачають нові підстави для касаційного оскарження.
Так, відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального  права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного  Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається, зокрема, підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування  норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Дослідивши подану касаційну скаргу на предмет відповідності наведеним вимогам процесуального закону, суд установив, що у скарзі не зазначені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Касаційна скарга в частині наведених у ній обґрунтувань вимог до суду касаційної інстанції містить лише посилання на ряд нормативно правових актів, фактичні обставини справи, твердження про порушення судами норм матеріального та процесуального права. Однак, це не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень у розумінні частини четвертої статті 328 КАС України.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
Позивач посилається що при винесенні оскаржуваних рішень судами не було взято до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 22 вересня 2020 року №815/2925/18, у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі №804/14894/15 та у постанові від 30 червня 2021 року у справі №818/1392/17.
Щодо посилань на зазначені постанови, Верховний Суд зазначає, що у порівнювальних справах різним є суб`єктний склад учасників спірних правовідносин, а також нормативне регулювання правовідносин та їх часові проміжки.
Верховний Суд уважає необхідним указати, що результат вирішення у кожній справі з цих справ зумовлений конкретними обставинами та оцінкою доказів. Аналіз висновку суду апеляційної інстанції у цій справі та наведених скаржником судових рішеннях суду касаційної інстанції, свідчить про те, що вони ґрунтуються на різних фактичних обставинах справи, що зумовило різне правозастосування норм, що регулюють спірні правовідносини, а отже й різні висновки, яких дійшли суди. 
Варто зазначити, що відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням із урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду (судів), рішення якого (яких) оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом. 
З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року №460-IX і які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За таких обставин касаційна скарга Міністерства внутрішніх справ України підлягає поверненню як така, що не містить підстави касаційного оскарження постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2021 року у справі №160/1744/19.
Керуючись ст. ст. 169, 328,330,332 КАС України,
у х в а л и в :
Касаційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2021 року у справі №160/1744/19 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на займаній посаді повернути скаржнику.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя	М.В. Білак