ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року 
м. Черкаси   

Справа № 707/374/21		
Провадження № 22-ц/821/1078/21		
категорія: 305010300 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Василенко Л. І.,
суддів: Карпенко О. В., Нерушак Л. В.,

учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач – Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції, Головне управління Державної казначейської служби України у Черкаській області,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 02 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області про відшкодування шкоди, завданої незаконним затриманням та незаконним притягненням до адміністративної відповідальності посадовими особами Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції, у складі головуючого судді Суходольського О. М., 

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

22 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом вищезазначеного змісту.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 01 травня 2020 року до ОСОБА_1 було застосовано адміністративне затримання патрульними поліцейськими УПП в Черкаській області ДПП із застосуванням заходів примусу – фізичної сили та спеціального засобу кайданки, без повідомлення прав та обов`язків, а також змісту правопорушення доставлено до Черкаського відділу поліції, із фактичним тимчасовим обмеженням рухомості, свободи пересування та місцезнаходження з 02 год. 40 хв. до 04 год. 00 хв., що підтверджується рапортом поліцейського взводу № 1 роти № 2 батальйону УПП в Черкаській області капрала поліції Хамули Д. від 01 травня 2020 року та протоколом про адміністративне затримання серії АА № 160762 від 01 травня 2020 року, складеним поліцейським взводу № 1 роти № 2 батальйону УПП в Черкаській області капралом поліції Горьовим О. М.
Внаслідок застосування заходів примусу з боку патрульних поліцейських, крім завданого фізичного болю при затриманні, у позивача залишились сліди від кайданків на руках. При цьому в протоколі про адміністративне затримання про застосування фізичної сили та спеціального засобу кайданків не було зазначено. Під час адміністративного затримання позивача, крім протоколу про адміністративне затримання, було складено протоколи про адміністративні правопорушення серії ГП № 11380 за ст.173 КУпАП та серії ГП № 111379 за ст. 185 КУпАП, а також винесено постанову серії ГО № 425448 за ч. 1 ст. 178 КУпАП.
Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 травня 2020 року провадження у справі № 711/3209/20 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закрито за відсутністю в його діях складів адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 173, 185 КУпАП. Вказана постанова суду є остаточною, набрала законної сили 09 червня 2020 року.
Крім того, ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до поліцейського взводу № 1 роти № 2 батальйону УПП в Черкаській області Горьового О. М. про скасування постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 178 КУпАП. 
Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 26 жовтня 2020 у справі 711/3458/20 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю та скасовано постанову поліцейського взводу № 1 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Черкаській області Горьового О. М. серії ГО № 425448 від 01 травня 2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 178 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 51 грн у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Вказане рішення суду набрало законної сили 07 листопада 2020 року.
Таким чином, судами першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 не вчиняв адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173, ч.1 ст. 178, ст. 185 КУпАП, а тому, у зв`язку із скасуванням постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності та закриттям провадження у справі про адміністративні правопорушення, у останнього виникло право на відшкодування як майнової, так і моральної шкоди, завданої незаконним адміністративним затриманням та незаконним притягненням до адміністративної відповідальності посадовими особами УПП в Черкаській області ДПП.
На підставі вище приведеного, позивач просив суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь моральну шкоду у розмірі 10 000 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.
У відповіді на відзиви ГУ ДКСУ у Черкаській області та УПП в Черкаській області ДПП, ОСОБА_1 уточнив суму витрат на правову допомогу та просив стягнути їх в розмірі 16 000 грн 00 коп. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 02 квітня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до УПП в Черкаській області ДПП, ГУ ДКСУ у Черкаській області про відшкодування шкоди, завданої незаконним затриманням та незаконним притягненням до адміністративної відповідальності посадовими особами УПП в Черкаській області ДПП, відмовлено.
Рішення мотивовано тим, що позивачем не доведено протиправність дій чи бездіяльності посадових осіб УПП в Черкаській області ДПП. Сам факт складення протоколу про затримання не несе в собі правові наслідки відшкодування шкоди, а його неправомірність в законному порядку не встановлена. Крім того, відповідно до норм ст. 1176 ЦК України відшкодуванню підлягає шкода завдана в наслідок неправовірного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, проте відносно ОСОБА_1 було застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 30 квітня 2021 року, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, порушив питання про скасування оскаржуваного рішення на постановлення нового судового рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі. Здійснити розподіл судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, стягнувши їх у загальному розмірі 21 000 грн 00 коп.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим судом при постановленні оскаржуваного судового рішення не взято до уваги той факт, що підставою для відшкодування шкоди є скасування постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Вказане рішення набрало законної сили. 
Наведені обставини вказують на незаконність дій посадових осіб та на заподіяння позивачу моральних страждань, які полягають у психологічних переживаннях та порушеннях звичайного способу життя. При цьому, відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок моральних страждань та психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав їх. 

У відзиві на апеляційну скаргу представник ГУ ДКС України у Черкаській області – Ярош С. В. висловив свої заперечення, щодо мотивів поданої скарги, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін. 
Крім того, зазначив, що як сам факт завдання шкоди так і її розмір, заявлений позивачем, є необґрунтованими. Також представник вказав на те, що належні докази розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в матеріалах справи відсутні, а тому не можуть бути стягнуті з відповідачів.

Висловив свою заперечну позицію щодо доводів апеляційної скарги і представник УПП в Черкаській області ДПП – Котух М. В. у поданому ним відзиві, вказавши на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення та безпідставність поданої апеляційної скарги.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 13 травня 2021 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 . 
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 28 травня 2021 року розгляд апеляційної скарги призначено на 27 липня 2021 року на 08 год. 30 хв., в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне затримання серії АА № 160762 від 01 травня 2020 року, складеного поліцейським взводу № 1 роти № 2 батальйону УПП в Черкаській області капралом поліції Горьовим О. М., 01 травня о 02 год. 05 хв. за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 вчинено адміністративне правопорушення передбачене ст. 173 КУпАП (а. с. 15-16).
Постановою про адміністративне правопорушення № 425448 від 01 травня 2020 року винесеною поліцейським відділу № 1 роти № 2 батальйону УПП у Черкаській області Горьовим О. М. притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 178 КУпАП у вигляді розміру штрафу 51 грн 00 коп. (а. с. 20-21).
Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 травня 2020 року провадження у справі № 711/3209/20 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закрито за відсутністю в його діях складів адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст.173, 185 КУпАП. Вказана постанова набрала законної сили 09 червня 2020 року (а. с. 10).
Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 26 жовтня 2020 року у справі 711/3458/20 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю та скасовано постанову поліцейського взводу № 1 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Черкаській області Горьового О. М. серії ГО № 425448 від 01 травня 2020  року про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.178 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 51 грн 00 коп. (а. с. 11-14). 

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із ч. ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам виходячи з наступного.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
При цьому, належність доказів – правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками.
Предметом даного спору є відшкодування моральної шкоди завданої рішенням органу державної влади, визнаного в судовому порядку незаконним яке за своїм змістом полягало у притягненні позивача до адміністративної відповідальності шляхом накладення на нього штрафу.
Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ч. 1 ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.
Частинами 1 та 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
У п. 3 постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Положеннями ч. 3 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд дійшов помилкового висновку, що позивачем не доведено протиправність дій чи бездіяльності посадових осіб УПП в Черкаській області ДПП, а сам факт складення протоколу про затримання та притягнення до адміністративної відповідальності не несе в собі правові наслідки відшкодування шкоди.
Відповідно до постановиПридніпровського районного суду м. Черкаси від 29 травня 2020 року провадження у справі № 711/3209/20 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закрито за відсутністю в його діях складів адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 173, 185 КУпАП. Вказана постанова набрала законної сили 09 червня 2020 року (а. с. 10).
Підставою для відшкодування шкоди у цій справі є встановлення чинною постановою суду порушення законного порядку притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності, внаслідок чого йому були завдані душевні страждання, у цьому випадку застосовуються визначені ст. 1174 ЦК України загальні підстави цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану посадовою або службовою особою органу державної влади, та положення ст. 1167 ЦК України.
У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) зазначено, що: «статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 1 цього Закону в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше)».
Такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно.
Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.
Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 10 січня 2019 року в справі № 532/1243/16-ц (провадження № 61-34251св18), від 26 лютого 2020 року в справі № 142/143/17 (провадження № 61-5739св19) , від 09 липня 2021 року у справа № 726/837/20 (провадження № 61-2647св21)
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції, з`ясувавши чинники, які враховуються під час визначення розміру відшкодування моральної шкоди, а саме обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, взявши до уваги засади розумності, виваженості й справедливості, дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення у справі про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у розмірі 1 000 грн на відшкодування моральної шкоди.
Разом з тим, судова колегія наголошує, що позовні вимоги, щодо стягнення з Державного бюджету України шляхом списання коштів саме з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь позивача моральної шкоди, відповідно у розмірі визначеному судом, підлягають задоволенню, оскільки вказана шкода повинна стягуватися саме з Державного бюджету України, що відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18), в якій вказано, що резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання.
Щодо вимог про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 16 000 грн 00 коп. колегія суддів зазначає наступне.
Положеннями ст. 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.
За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. ч. 1 – 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
Пунктом 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Разом з тим, вказані витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Встановлено, що представництво інтересів позивача ОСОБА_1 здійснював адвокат Орленко В. В. на підставі договору про надання правничої допомоги від 18 травня 2020 року, підписаного його сторонами: клієнтом – ОСОБА_1 та адвокатом Орленком В. В. (а. с. 23).
Як вбачається зі змісту приведеного договору, надання адвокатом правничої допомоги здійснюється на платній (безоплатній) основі (потрібне підкреслити). При умові якщо, правова допомога надається на платній основі, то розмір гонорару обумовлений додатком № 1 до договору (п. 4. 1. Зазначеного договору). 
Матеріали справи містять додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги від 18 травня 2020 року (а. с. 102). В п. 3 даної угоди зазначено, що оплата за надання правничої допомоги здійснюється протягом 10 днів з моменту отримання відповідного рахунку та підписання акту виконаних робіт. 
Відповідно до розрахунку суми гонорару за надання правничої допомоги ОСОБА_1 адвокатом Орленком В. В. його розмір склав 16 000 грн 00 коп.(а. с. 100).
Згідно акту приймання-передачі виконаних робіт до договору про надання правничої допомоги від 18 травня 2020 року та додаткової угоди № 1 до вказаного договору, вартість договору склала 16 000 грн 00 коп., а підписанням акту сторони договору засвідчили факт того, що послуги надані кожною із сторін належним чином і претензій одна до одної вони не мають (а. с. 103).
Також на підтвердження понесених витрат матеріали справи містять квитанцію з прибуткового касового ордера від 24 березня 2021 року про сплату ОСОБА_1 гонорару адвокату Орленку В. В. в розмірі 16 000 грн. 
При цьому, колегія суддів зазначає, що розрахунок суми витрат на правничу допомогу, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, матеріали справи не містять. 
Таким чином, оцінивши усі необхідні аспекти розподілу судових витрат, які в даному випадку складаються з витрат на професійну правничу допомогу, оскільки позивач є звільненим від сплати судового збору з підстав п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судова колегія констатує, витрати на професійну правничу допомогу підтверджені належним чином, однак розмір який підлягає стягненню в пропорційному співвідношенні залежить від розміру задоволених позовних вимог. 
Крім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
За приведених обставин та з урахуванням розміру задоволених вимог, колегія суддів приходить до висновку про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 1000 грн 00 коп.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, 

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 02 квітня 2021 року скасувати.
Позовні вимоги  ОСОБА_1 до УПП в Черкаській області ДПП, ГУ ДКСУ у Черкаській області про відшкодування шкоди, завданої незаконним затриманням та незаконним притягненням до адміністративної відповідальності посадовими особами УПП в Черкаській області ДПП задовольнити частково.
Стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1  у рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000 гривень 00 копійок. В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, на користь ОСОБА_1  у рахунок відшкодування витрат на на професійну правничу допомогу 1 000 гривень 00 копійок. 
Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та на умовах передбачених ЦПК України.
Текст постанови складено 27 липня 2021 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді Л. В. Нерушак 

О. В. Карпенко