П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

22 липня 2021 р.	м. Одеса	Справа № 400/4352/20	

Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції:
м. Миколаїв;
Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:
03.02.2021 року;
Головуючий в 1 інстанції: Лебедєва Г. В.
          П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
                          Головуючого судді – Єщенка О.В.
                           суддів                      – Димерлія О.О.
                                                            – Танасогло Т.М.
        
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 3 лютого 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:
визнати протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо затримки виплати всіх належних сум при звільненні;
стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки виплати.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач 31 серпня 2020 року був звільнений з військової служби з Військової частини НОМЕР_1 . В день звільнення відповідач не провів з позивачем жодних розрахунків. 15.09.2020 року Військова частина НОМЕР_1 здійснила нарахування та виплату позивачу належних йому сум грошового забезпечення при звільненні. З огляду на те, що під час проведення повного розрахунку військовою частиною не здійснено виплату середнього заробітку за час його затримки, позивач вимушений звернутись до суду із цим позовом та ставити питання про зобов`язання відповідача вчинити ці дії в судовому порядку.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 3 лютого 2021 року адміністративний позов задоволено.
Суд визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо затримки виплати всіх належних сум ОСОБА_1 при звільненні.
Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 31.08.2020 року по день фактичного розрахунку - 15.09.2020 року у розмірі 7543,68 грн.
Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим забезпеченням. Статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України.
З огляду на те, що є доведеним виключення позивача зі списку особового складу без проведення остаточного розрахунку та з метою дотримання критеріїв встановлення справедливого і розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання військової частини нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за несвоєчасний розрахунок грошового забезпечення у розмірі 7543,68 грн.
В апеляційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки приписам Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, ст.ст. 116, 117 КЗпП України та обставинам справи і помилково не враховано, що військовослужбовці не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання. Така категорія осіб проходить військову службу, яка урегульована спеціальними нормативно-правовими актами, а тому на спірні правовідносини не поширюються загальні правила трудового законодавства. Наведені обставини у сукупності, а також те, що спеціальним законодавством не передбачається така виплата як середній заробіток за час затримки розрахунку, відповідач був позбавлений можливості одержати адміністративний позов із наведенням своїх аргументів проти позовних вимог і ознайомитись із матеріалами адміністративної справи, свідчать, що у суду першої інстанції не виникло правових підстав для задоволення позову.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність обставин для скасування судового рішення.
Оскільки сторони повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, від апелянта надійшла заява про розгляд справи без його участі, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до вимог п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Судом першої інстанції з`ясовано, що позивач проходив військову службу на посаді командира відділення десантна-штурмового взводу 1 десантно-штрурмової роти Військової частини НОМЕР_1 .
Згідно наказу (по стройовій частині) від 31.08.2020 року №173 ОСОБА_1 , командир відділення десантна-штурмового взводу 1 десантно-штрурмової роти військової частини НОМЕР_1 звільнений наказом командира військової частини НОМЕР_2 Десантно-штурмових військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 01.08.2020 року №87-РС у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», вважається таким, що справи та посаду здав і знятий з усіх видів грошового забезпечення.
При здійсненні розрахунків при звільненні Військова частина НОМЕР_1 не здійснила нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення при звільненні, а саме премії за особистий внесок в загальні результати служби, надбавку за особливості проходження служби, грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових днів за 2019-2020 р.р., грошової компенсації за невикористаних п`ять діб щорічної основної відпустки.
Судом встановлено, що відповідачем виплачено ОСОБА_1 премію за особистий внесок в загальні результати служби, надбавку за особливості проходження служби, грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових днів за 2019-2020 р.р. та грошову компенсацію за невикористаних п`ять діб щорічної основної відпустки лише 15.09.2020 року.
Разом з цим, середній заробіток за затримання належних сум при звільненні відповідач не нарахував та не виплатив позивачу.
Посилаючись на те, що відповідачем не було дотримано вимоги законодавства щодо повного розрахунку при звільненні зі служби, не було виконано вимог ст. 117 КЗпП України щодо нарахування середнього заробітку за повний період затримки розрахунку, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
За правилами п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Виходячи зі спірних правовідносин, судом першої інстанції вірно враховано, що у даному випадку мало місце виключення позивача зі списку особового складу без проведення остаточного розрахунку, а саме: не виплачено премію за особистий внесок в загальні результати служби, надбавку за особливості проходження служби, грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових днів за 2019-2020 р.р. та грошову компенсацію за невикористаних п`ять діб щорічної основної відпустки.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Так, відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
За правилами ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Стаття 116 КЗпП оперує поняттям «всі суми, що належать працівнику», а стаття 117 цього Кодексу передбачає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні.
Умовами застосування ч. 1 ст. 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Водночас, статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
Таким чином, у разі невиплати повного грошового забезпечення на день виключення особи зі списків особового складу військової частини, підлягає застосуванню відповідальність, передбачена ст. 117 КЗпП України.
Згідно виписки по рахункам позивача, відповідач 15 вересня 2020 року повністю виплатив грошове забезпечення (премію за особистий внесок в загальні результати служби, надбавку за особливості проходження служби, грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових днів за 2019-2020 р.р. та грошову компенсацію за невикористаних п`ять діб щорічної основної відпустки) при звільненні та перерахував на користь позивача 26865,78 грн. 
Таким чином, відповідач провів фактичний розрахунок з ОСОБА_1 поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП.
Враховуючи, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу, розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме – для виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, є правильним висновок суду першої інстанції про наявність у позивача права на отримання відшкодування за затримку виплати повного грошового забезпечення на підставі статті 117 КЗпП України.
Відповідно до довідки від 02 лютого 2020 року №815/102, представленої відповідачем, про середньоденний розмір грошового забезпечення розмір грошового забезпечення за два останні повні календарні місяці позивача, що передували звільненню, становить 27031,60 грн. (червень 2020 року - 13515,80 грн. та за липень 2020 року - 13515,80 грн.).
Середньоденна зарплата позивача склала 628,64 грн. (27031,60 / 43 (кількість робочих днів з період з червня 2020 по липень 2020). Кількість робочих днів за час затримки виплати за період з 31.08.2020 року по 15.09.2020 року - 12 дні. Виходячи з цього, середньоденний заробіток становить 7543,68 грн. (628,64 грн. х 12 робочих днів).
Враховуючи розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, суд першої інстанції дійшов вірного висновку обґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для зменшення розміру відшкодування.
Оскільки на день звільнення з військової служби відповідачем не був проведений з позивачем повний розрахунок, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, та зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити середній заробіток за час затримки такого розрахунку.
Разом з цим, не знаходять свого підтвердження доводи апелянта про не вжиття судом першої інстанції заходів щодо надсилання копії позовної заяви із доданими до неї документами. Відповідач приймав активну участь у розгляді справи та надав на вимогу суду витребувані матеріали. У тому числі, матеріали справи не містять відомостей про залишення без задоволення вимог відповідача в ознайомленні із адміністративною справою.
З огляду на викладене, оскільки висновки суду відповідають нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та обставинам справи, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог ст. 316 КАС України підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 3 лютого 2021 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

        Головуючий-суддя:                                                                О.В. Єщенко  
         
        Судді:                                                                                        О.О. Димерлій  
                                                                                                             
                                                                                                                     Т.М. Танасогло