Ухвала
Іменем України
 
15 вересня 2021 року
м. Київ
 
справа № 243/4676/21
провадження № 61-14845ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвали Донецького апеляційного суду від 19 липня 2021 року та від 02 серпня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна за представництвом Донецької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України, третя особа - ОСОБА_1 , про відшкодування моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з Держави Україна за представництвом Донецької обласної прокуратури за рахунок Державного бюджету України шляхом списання грошових коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 216 000 грн на відшкодування моральної шкоди, спричиненої порушенням його права поширювати та отримувати інформацію, права на розгляд органом державної влади його заяви-повідомлення від 27 січня 2020 року № 20  та на отримання обґрунтованої відповіді від посадової особи органу державної влади у встановлений законом строк відповідно до статей 3, 5, 8, 9, 13, 19, 34, 38, 40 Конституції України та частини першої статті 214 Кримінального процесуального кодексу України, порушенням його права на ефективний правовий засіб захисту прав людини відповідно до статей 1, 10, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до статей 8, 10, 19, 21 Загальної декларації прав людини, відповідно до статей 14, 19, 25 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.
 
Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 червня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
 
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 19 липня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 червня 2021 року залишено без руху та надано їй десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для сплати судового збору в розмірі 3 240 грн, і роз`яснено заявнику, що у разі несплати судового збору в десятиденний строк з дня вручення копії ухвали апеляційна скарга буде визнана неподаною та повернута.
 
Залишаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 без руху, апеляційний суд виходив з того, що до апеляційної скарги не додано документа про сплату судового збору, а посилання заявника на пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» як на підставу для звільнення від сплати судового збору, є безпідставним, оскільки за вказаною правовою нормою при пред`явленні позову і на наступних стадіях цивільного процесу від сплати судового збору звільнені позивачі, тоді як ОСОБА_1 є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, тому їй необхідно сплатити судовий збір.
 
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 02 серпня 2021 року повернуто ОСОБА_1 її апеляційну скаргу на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 червня 2021 року на підставі частини третьої статті 185, частини другої статті 357 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що 27 липня 2021 року ОСОБА_1 подала до суду заяву, в якій вказала, що вона звільнена від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», однак в ухвалі від 02 серпня 2021 року про залишення апеляційної скарги без руху заявнику було роз`яснено, що її процесуальний статус третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, а не позивача, свідчить про відсутність підстав для звільнення її від сплати судового збору на підставі зазначеної нею правової норми. Оскільки на 02 серпня 2021 року заявником не усунуто недоліків апеляційної скарги, не сплачено судовий збір, то суд позбавлений можливості вирішити питання про відкриття апеляційного провадження, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає поверненню заявнику.
 
31 серпня 2021 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на ухвали Донецького апеляційного суду від 19 липня 2021 року та від 02 серпня 2021 року, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що апеляційний суд неправильно визначив її процесуальний статус, оскільки вона оскаржувала судове рішення місцевого суду у зв`язку з тим, що її позбавили статусу третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. Апеляційний суд позбавив її права на доступ до суду в аспекті правової визначеності, оскільки інші судді Донецького апеляційного суду відкривали апеляційне провадження у подібних справах без сплати судового збору, зокрема у справі № 243/4888/19.
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
 
За змістом частини другої статті 406 ЦПК України скарги на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду першої інстанції чи постанови суду апеляційної інстанції, включаються до касаційної скарги на відповідне рішення чи постанову.
 
Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
 
Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
 
Відповідно до підпункту 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду підлягає сплаті судовий збір в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
 
Згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем, підлягає сплаті судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Частиною другою статті 357 ЦПК України передбачено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.
 
Згідно з частинами другою, третьою статті 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
 
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 02 серпня 2021 року, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без руху, встановлено, що за подання цієї апеляційної скарги підлягав сплаті судовий збір в розмірі 3 240 грн.
 
Згідно з пунктом 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», на який ОСОБА_1 посилалася як на підставу для звільнення її від сплати судового збору, судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.
 
Позовна заява в цій справі подана ОСОБА_2 , який відповідно є позивачем в цій справі та звільняється від сплати судового збору за вказаною правовою нормою.
 
При цьому ОСОБА_1 є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, а не позивачем у справі, а тому не може бути звільнена від сплати судового збору за подання апеляційної скарги в цій справі на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір».
 
Зазначене було детально роз`яснено ОСОБА_1 в ухвалі Донецького апеляційного суду від 19 липня 2021 року про залишення її апеляційної скарги без руху. Вказану ухвалу апеляційного суду заявник отримала 21 липня 2021 року.
 
Встановивши, що  ОСОБА_1 не виконала вимог ухвали Донецького апеляційного суду від 19 липня 2021 року про залишення її апеляційної скарги без руху, не сплатила судовий збір за подання апеляційної скарги, не усунула недоліків апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов правильного висновку про визнання апеляційної скарги ОСОБА_1 неподаною та повернення її заявнику.
 
Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд неправильно визначив її процесуальний статус, оскільки вона оскаржувала судове рішення місцевого суду у зв`язку з тим, що її позбавили статусу третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, не заслуговують на увагу, так як апеляційний суд не визначав її процесуального статусу, такий статус ОСОБА_1 набула при відкритті місцевим судом провадження у справі. Крім того, наведені доводи не спростовують того, що ОСОБА_1 не пред`являла позову та не є позивачем в цій справі.
 
Аргументи ОСОБА_1 про те, що апеляційний суд позбавив її права на доступ до суду, є неспроможними з огляду на таке.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
 
Конституційний Суд України в рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 роз`яснив, що положення частини другої статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному. Реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом. 
 
Таким чином, саме процесуальним законодавством встановлюються порядок та строки апеляційного оскарження судових рішень, що не суперечить положенням Конституції України.
 
Доводи касаційної скарги про те, що інші судді Донецького апеляційного суду відкривали апеляційне провадження у подібних справах без сплати судового збору, зокрема у справі № 243/4888/19, є безпідставними, так як в ухвалі Донецького апеляційного суду від 03 вересня 2019 року про відкриття апеляційного провадження у справі № 243/4888/19 за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі прокуратури Донецької області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди зазначено, що позивача ( ОСОБА_2 ) звільнено від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір». Тобто суд не робив висновку про те, що за вказаною нормою права звільняються від сплати судового збору треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування апеляційним судом процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень.
 
Тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).
 
Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. 
 
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвали Донецького апеляційного суду від 19 липня 2021 року та від 02 серпня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна за представництвом Донецької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України, третя особа - ОСОБА_1 , про відшкодування моральної шкоди.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	В. А. Стрільчук   В. М. Ігнатенко	
 	 	
 	С. О. Карпенко