УХВАЛА

07 липня 2021 року 
Київ
справа №420/6598/20
адміністративне провадження №К/9901/24735/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Ханової  Р.Ф.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Гончарової І.А., 

перевіривши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІАЛАКС"
на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2021 року 
у справі № 420/6598/20
за  позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІАЛАКС"
до Головного управління ДПС в Одеській області
про скасування податкових повідомлень-рішень та визнання неправомірними дій щодо вимог про проведення інвентаризації основних засобів,
ВСТАНОВИВ:
01 липня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІАЛАКС" (далі - ТОВ "ВІАЛАКС") надіслало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2021 року у справі №420/6598/20 та заявило клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, посилаючись на те, що постанову суду апеляційної інстанції отримало 12 червня 2021  року.
З метою з`ясування дати направлення судом апеляційної інстанції оскаржуваної постанови Суд вважає за необхідне витребувати із Одеського окружного адміністративного суду справу № 420/6598/20, а із П`ятого апеляційного адміністративного суду - докази (копії реєстрів), які б підтверджували факт направлення/вручення сторонам у справі копії постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2021 року.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставою касаційного оскарження ТОВ "ВІАЛАКС" зазначає пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та вказує, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував пункт 44.5 статті 44 Податкового кодексу України та підпункт 6.10 пункту 6 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 (далі - Положення №88), без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі №826/6448/15, від 19 лютого 2019 року у справі №П/811/1238/16.
Так, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України у касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. При цьому недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
Разом з тим подібність правовідносин щодо кожного оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а також щодо визнання неправомірними дій щодо вимог про проведення інвентаризації основних засобів, а саме наявність однакових правових ознак між справами, заявником касаційної скарги не доведена.
Так, предметом спору у справі № 420/6598/20, постанова суду апеляційної інстанції у якій оскаржується, є скасування податкових повідомлень-рішень та визнання неправомірними дій щодо вимог про проведення інвентаризації основних засобів.
У справі №826/6448/15 предметом спору є визнання незаконним наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, визнання протиправними дій з проведення документальної позапланової невиїзної перевірки. При цьому підпункт 6.10 пункту 6 Положення №88 Верховний Суд у цій справі не застосовував.
У справі №П/811/1238/16 предметом спору є скасування наказу про перенесення терміну проведення документальної позапланової виїзної перевірки. При цьому підпункт 6.10 пункту 6 Положення №88 Верховний Суд у цій справі не застосовував.
Також скаржник у касаційній скарзі посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.
У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
При цьому пункт 1 частини другої статті 353 КАС України регламентує прийнятність доводів про недослідження судом зібраних у справі доказів виключно за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.
Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що скаржник доводить порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, однак посилання на пункт 4 частини четвертої статті 328 у взаємозв`язку зі статтею 353 КАС України як на підставу касаційного оскарження у касаційній скарзі відсутнє.
За таких обставин касаційна скарга ТОВ "ВІАЛАКС" підлягає залишенню без руху як така, що подана з порушенням пункту 4 частини другої статті 330 КАС України.
Відповідно до частини другої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Керуючись статями 169, 329 строк, 332 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІАЛАКС" на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2021 року у справі № 420/6598/20 залишити без руху.
Установити для усунення зазначених в ухвалі недоліків десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху.
Після усунення недоліків касаційної скарги у строк, встановлений судом, вона вважатиметься поданою у день первинного її подання до суду.
Витребувати   із Одеського окружного адміністративного суду справу № 420/6598/20.
Витребувати із П`ятого апеляційного адміністративного суду докази (копії реєстрів), які б підтверджували факт направлення/вручення сторонам у справі копії постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2021 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Р.Ф. Ханова
І.А. Васильєва 
 І.А. Гончарова ,
Судді Верховного Суду