ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

20 липня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 916/1008/20	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Богатиря К.В.
суддів: Бєляновського В.В., Філінюка І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Кумунц Армена Беніковича
на рішення Господарського суду Одеської області від 13.10.2020 (суддя суду першої інстанції Степанова Л.В., дата і місце постановлення рішення: 13.10.2020 (повний текст складено - 19.10.2020), м. Одеса, просп. Шевченко, 29, Господарський суд Одеської області)
по справі № 916/1008/20
за позовом Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав" 
до відповідача Фізичної особи-підприємця Кумунц Армена Беніковича 
про стягнення 46 067,48 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватна організація «Українська ліга авторських і суміжних прав» звернулася до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з відповідача Фізичної особи - підприємця Кумунц Армена Беніковича 46 067,48грн.
В обґрунтування позовних вимог Приватна організація «Українська ліга авторських і суміжних прав» посилається на порушення Фізичною особою - підприємцем Кумунц Арменом Беніковичем умов укладеного між сторонами договору №КБР-11/06/14 від 01.06.2014 щодо сплати винагороди (Роялті).
Рішенням Господарського суду Одеської області від 13.10.2020 позов Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав" до відповідача  Фізичної особи-підприємця Кумунц Армена Беніковича про  стягнення 46 067,48грн. - задоволено у повному обсязі; стягнуто з Фізичної особи-підприємця Кумунц Армена Беніковича на користь Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав" 23 700,00 грн. основного боргу, 45,17 грн. втрат від інфляції, 122,31 грн. 3% річних, 17 700,00 грн. штрафу, 4 500,00 грн. суму дострокової сплати винагороди (Роялті), 2 102,00 грн. судового збору.
Задовольняючи вимоги щодо основного боргу, суд першої інстанції керувався тим, що Фізична особа - підприємець Кумунц Армен Бенікович не в повному обсязі виконав свої зобов`язання перед позивачем по договору №КБР-11/06/14 від 01.06.2014, у зв`язку з чим виникла заборгованість у сумі 23  700,00 грн.
Суд першої інстанції також вказав, що на підставі п. 3.6. Договору та у зв`язку із порушенням відповідачем умов договору №КБР-11/06/14 від 01.06.2014,  позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафу у сумі 17 700,00 грн. та 4 500,00 грн. суми дострокового отримання позивачем винагороди (Роялті), обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Суд першої інстанції перевірив розрахунки інфляційних втрат та 3% річних, та зазначив, що дані розрахунки є арифметично правильними, у зв`язку з чим, з урахуванням положень ст. 625 ЦК України, позовні вимоги щодо стягнення 45,17 грн. втрат від інфляції та 122,31 грн. 3% річних є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Кумунц Армена Беніковича на рішення Господарського суду Одеської області від 13.10.2020 по справі №916/1008/20. 
Апелянт з рішенням Господарського суду Одеської області не погоджується, вважає його таким, що прийнято на підставі не повністю досліджених доказів, з порушенням норм процесуального права, при недотриманні норм матеріального права.
Відповідач вказує, що ним було направлено лист-звернення від 26 квітня 2018 року на адресу Позивача з приводу припинення дії Договору з 01 червня 2018 року. До даного листа було долучено Акт припинення використання творів, підписаний з його боку, як передбачено п. 6.2 Договору. Апелянт зазначає, додатково вказані документи ще були направлені кур`єрською службою за місцем знаходження Позивача.
Апелянт також вказав, що бухгалтером, який здійснював ведення бухгалтерського обліку при здійсненні господарських операцій, не було враховано те, що зазначений Договір було розірвано (припинено) ще з 01.06.2018 р. та здійснено без відома відповідача декілька платежів від його імені на рахунок Позивача після 01.06.2018. У зв`язку з даними обставинами, в подальшому апелянтом було направлено звернення на адресу Позивача з приводу повернення помилково сплачених грошових коштів в розмірі 10 200,00 грн. Однак на дане звернення відповідь не було отримано, крім цього грошові кошти, що були помилково перераховані, так і не повернуті.
З огляду на викладене вище, апелянт доходить до висновку, що Договір було припинено, всі нарахування, які були здійсненні Позивачем за зазначеним Договором після 01.06.2018 р., є незаконними та безпідставними.
Окрім того, апелянт зазначив, що станом на день звернення до суду та розгляду справи Приватна організація «Українська ліга авторських і суміжних прав» не була організацією колективного управління.
Апелянт вказав, що свідоцтво ПО "УЛАСП" №19/2011 від 24.01.2011 втратило чинність 22 квітня 2019 року. Таким чином, починаючи з 22 квітня 2019 року ПО "УЛАСП" не є організацією колективного управління.
Керуючись викладеним вище, апелянт просить рішення Господарського суду Одеської області по справі № 916/1008/20 від 13 жовтня 2020 року скасувати повністю і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Приватної організації «Українська ліга авторських і суміжних прав» в повному обсязі.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 916/1008/20 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Богатир К.В., судді - Бєляновський В.В., Філінюк І.Г., що підтверджується витягом з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 25.05.2021.
На момент надходження апеляційної скарги, матеріали справи № 916/1008/20 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 31.05.2021 відкладено вирішення питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Кумунц Армена Беніковича на рішення Господарського суду Одеської області від 13.10.2020 по справі №916/1008/20 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали справи № 916/1008/20 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.
03.06.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи  № 916/1008/20.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.06.2021 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Кумунц Армена Беніковича на рішення Господарського суду Одеської області від 13.10.2020 по справі №916/1008/20 - залишено без руху; встановлено Фізичної особи-підприємця Кумунц Армену Беніковичу строк для усунення недоліків при поданні апеляційної скарги шляхом надання Південно-західному апеляційному господарському суду доказів направлення позивачу копії апеляційної скарги і доданих до неї документів, які у нього відсутні, листом з описом вкладення -     протягом 10 днів з дня вручення цієї ухвали; роз`яснено Фізичної особи-підприємця Кумунц Армену Беніковичу, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.
18.06.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду від апелянта надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої були додані докази направлення позивачу копії апеляційної скарги і доданих до неї документів, які у нього відсутні, листом з описом вкладення.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.06.2021 поновлено Фізичній особі-підприємцю Кумунцу Армену Беніковичу строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 13.10.2020 по справі №916/1008/20; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Кумунц Армена Беніковича на рішення Господарського суду Одеської області від 13.10.2020 по справі №916/1008/20; розгляд апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Кумунц Армена Беніковича на рішення Господарського суду Одеської області від 13.10.2020 по справі №916/1008/20 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 10.07.2021. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ГПК України до відзиву додаються докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи; зупинено дію рішення Господарського суду Одеської області від 13.10.2020 по справі №916/1008/20.

Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається з матеріалів справи, копія ухвали апеляційного господарського суду від 23.06.2021, якою відкрито апеляційне провадження у справі №916/1008/20, направлялася на електронну адресу позивача та відповідача 25.06.2021 та була отримана в цей же день, що підтверджується роздруківками з електронної пошти (додані до матеріалів апеляційного оскарження). 
Також необхідно зазначити, що за змістом статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Ухвала Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.06.2021, якою відкрито апеляційне провадження у справі №916/1008/20, була оприлюднена на офіційному веб-порталі судової влади України 25.06.2021. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.
Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України».)
Тобто учасники справи були повідомлені належним чином про розгляд апеляційним господарським судом апеляційних скарг в письмовому провадженні без виклику сторін.

Фактичні обставини, встановлені судом.

01.06.2014 між Приватною організацією "Українська ліга авторських і суміжних прав" (далі позивач, УЛАСП) та Фізичною особою-підприємцем Кумунц Арменом Беніковичем (далі відповідач, Користувач) був укладений договір №КБР-11/06/14 (далі договір), відповідно до якого  УЛАСП є організацією, що має повноваження надавати право (невиключну ліцензію) на використання в комерційній діяльності музичних творів, а також здійснювати збір винагороди (роялті) за таке використання на підставі договорів, укладених з правовласниками, іншими організаціями колективного управління та Свідоцтва про облік організації колективного управління майновими правами суб`єктів авторського права та суміжних прав №19/2011 від 24.01.2011, виданого Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України.
Відповідно до п.3.1. договору Користувач здійснює використання в комерційній діяльності музичних творів шляхом їх публічного виконання, а УЛАСП надає Користувачу на умовах, визначених цим Договором, право (невиключну ліцензію) на публічне виконання Творів. Користувач, в свою чергу, зобов`язується виплатити Винагороду (Роялті) на поточний рахунок УЛАСП відповідно до умов цього Договору та Закону.    
Користувач не має права передавати отримане за цим договором право на використання Творів третім особам, крім тих, які здійснюють комерційну діяльність у приміщеннях закладів, що зазначені у відповідному додатку до Договору (п.3.2. договору).
Згідно п.3.3. договору Користувач зобов`язується перерахувати на поточний рахунок УЛАСП Винагороду (Роялті), узгоджену Сторонами у відповідних додатках до цього Договору. Відповідний загальний щомісячний платіж, що є складовою частиною Винагороди (Роялті), має перераховуватись не пізніше ніж за 5 днів до початку місяця, за який він здійснюється. Не зважаючи на дату укладення Договору, Користувач здійснює перший платіж за весь місяць (календарний період), в якому було укладено Договір. Перший платіж здійснюється не пізніше трьох календарних днів після підписання цього Договору. Розмір винагороди (Роялті) не залежить від кількості Творів, що використовуватимуться Користувачем під час дії договору та частоти їх використання.
Згідно з п.3.6. договору якщо Користувач прострочить платіж стосовно одного місяця на строк більший ніж 4-ри місяці, то Користувач повинен сплатити УЛАСП штраф, який складає 100% розміру простроченого платежу. Крім цього в разі зазначеної прострочки УЛАСП набуває право на дострокове отримання винагороди (Роялті) за строк в повному обсязі.
Відповідно до п. 3.8. Договору у разі невиконання Користувачем умов цього Договору, УЛАСП залишає за собою право звернутися до суду з позовом про примусове стягнення заборгованості, штрафних санкцій, надання звітів, іншої документації зазначеної в цьому Договорі.
Пунктом 6.1. договору встановлено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до 01.12.2015, а в частині невиконаних фінансових зобов`язань, фінансових санкцій та будь-яких інших зобов`язань - до їх повного виконання.
У випадку, якщо жодна із Сторін не повідомить письмово іншу Сторону про припинення дії Договору протягом місяця до настання зазначеної в п.6.1. дати, дія договору вважається подовженою на той самий строк і на тих же умовах, і так кожного разу коли протягом місяця до завершення строку дії Договору не буде належного повідомлення про припинення. Належним повідомленням про припинення зі сторони Користувача є лист з доданим до нього Актом припинення використання творів, що має бути підписаний уповноваженими представниками Сторін. Повідомлення про припинення дії цього Договору має бути надіслане засобами поштового зв`язку (цінним листом), при цьому належним доказом направлення повідомлення є чек відділу поштового зв`язку із зазначенням вказаних в цьому Договорі поштових реквізитів Сторони на адресу якої направлено листа, а також опис вкладення з відтиском (печаткою) поштового відділу, який посвідчує відправлення зазначеного вище повідомлення (п. 6.2 договору).
Додатком № 1 до договору № КБР-11/06/14 від 01.06.2014 сторони погодили перелік закладів, в яких Користувач буде використовувати Твори, а саме: ресторан « Цирк », м. Одеса, вул.. 25 Чапаївської дивізії, 11/7.
Відповідно до Додатку №2 до договору № КБР-11/06/14 від 01.06.2014 загальний розмір щомісячного платежу з дня набуття чинності договором становить 1200,00грн.
Згідно п. 1.2. Додатку № 2 до договору загальна сума щомісячної винагороди з дня набуття чинності договором (тобто з 01.06.2014 року) складала 1200,00грн. в період з травня по жовтень та 1000,00грн. в період з листопада по квітень.
30.09.2014 між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до договору №КБР-11/06/14 від 01.06.2014 якою сторони погодили, що дана додаткова угода набуває чинності з моменту її підписання (тобто з 30.09.2014 і діє протягом дії договору. Відповідно до п.1 Додаткової Угоди №1 сторони прийшли згоди, що загальний розмір щомісячної винагороди у період з 01.10.2014 до 30.04.2015 складає 800,00грн. В п.4. вказано, що дана Додаткова угода не змінює будь-які інші положення договору та Додатків до нього, якщо сторони не погодять інше.
15.11.2014 від Фізичної особи - підприємець Кумунц Армена Беніковича до Приватної організації «Українська ліга авторських і суміжних прав» надійшло повідомлення з проханням зменшити розмір щомісячної винагороди на період з 01.12.2014 по 01.05.2015 у зв`язку з складним матеріальним становищем та неможливістю сплати щомісячної винагороди у встановленому договором № КБР-11/06/14 від 01.06.2014 розмірі. Враховуючи вище зазначене було укладено Додаткову угоду №2.
30.11.2014 між сторонами було укладено Додаткову угоду №2 до договору №КБР-11/06/14 від 01.06.2014. Пунктом 4. сторони погодили, що дана додаткова угода набуває чинності з моменту її підписання (тобто з 30.11.2014 року) і діє протягом дії договору. Відповідно до п.2. Додаткової угоди №2 сторони погодили, що загальна сума щомісячної винагороди становить 500,00грн. Зазначена сума щомісячно перераховується Користувачем на розрахунковий рахунок УЛАСП відповідно до умов договору в період з 01.12.2014 по 01.05.2015. В п. 3. вказано, що дана Додаткова угода не змінює будь-які інші положення договору та Додатків до нього, якщо сторони не погодять інше.
20.12.2017 сторони уклали Додаткову угоду №3 до договору №КБР-11/06/14 від 01.06.2014. Відповідно до п.1.2. Додаткової угоди №3 сторони погодили, що загальна сума щомісячного платежу з 01.01.2018 під час високого сезону становить 1800,00 грн., а під час низького сезону - 1500,00 грн. В п.2. вказано, що всі інші умови договору та додатків до нього залишаються незмінними.
Звертаючись з позовною заявою, позивач посилався на те, що відповідачем мали бути здійсненні такі платежі за 69 місяців - 81 900,00 грн. всього, але відповідач оплатив 58 200,00грн. за використання наданих йому невиключних прав.
Окрім того, позивач зазначив, що відповідно до п. 3.6. договору, якщо Користувач прострочить платіж стосовно одного місяця на строк більший ніж 4 місяці, то Користувач повинен буде сплатити позивачу штраф, що складає 100% від розміру простроченого платежу. Крім цього, в разі зазначеної прострочки позивач набуває право на дострокове отримання Винагороди (Роялті) за строк в повному обсязі.
З огляду на викладене вище, позивачем було вирахувано загальну заборгованість відповідача станом на 27.01.2020, яка включає в себе основний борг з урахуванням інфляції, три проценти від простроченої суми, а також штрафні санкції у вигляді штрафу та розрахунок періодів, за які відповідач зобов`язаний достроково сплатити Винагороду.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.
Згідно з ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору.
З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Об`єктами права інтелектуальної власності є літературні та художні твори, які в свою чергу є об`єктами авторського права (ч. 1 ст. 433 ЦК України), до складу яких входять музичні твори (з текстом або без тексту) (п. 1 ч. 1 ст. 433 ЦК України), а також виконання, фонограми, відеограми, передачі (програми) організацій мовлення, які в свою чергу є об`єктами суміжних прав (ч. 1 ст. 449 ЦК України).
До майнових прав інтелектуальної власності на твір відповідно до ч. 1 ст.440 ЦК України відносяться: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.
До майнових прав інтелектуальної власності на об`єкт суміжних прав відповідно до ч. 1 ст. 452 ЦК України відносяться: право на використання об`єкта суміжних прав; виключне право дозволяти використання об`єкта суміжних прав; право перешкоджати неправомірному використанню об`єкта суміжних прав, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.
Як передбачено ст. 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права" виключним правом є майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об`єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України "Про авторське право і суміжні права"   автору та іншій особі, яка має авторське право, належить виключне право надавати іншим особам дозвіл на використання твору будь-яким одним або всіма відомими способами на підставі авторського договору.
Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 32 Закону України "Про авторське право і суміжні права" у за авторським договором про передачу невиключного права на використання твору автор (чи інша особа, яка має авторське право) передає іншій особі право використовувати твір певним способом і у встановлених межах, при цьому за особою, яка передає невиключне право, зберігається право на використання твору і на передачу невиключного права на використання твору іншим особам. Право на передачу будь-яким особам невиключних прав на використання творів мають організації колективного управління, яким суб`єкти авторського права передали повноваження на управління своїми майновими авторськими правами.
Статтею 33 Закону України "Про авторське право і суміжні права" встановлено, що договори про передачу прав на використання творів укладаються у письмовій формі. В усній формі може укладатися договір про використання (опублікування) твору в періодичних виданнях (газетах, журналах тощо). Договір про передачу прав на використання творів вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов (строку дії договору, способу використання твору, території, на яку поширюється передаване право, розміру і порядку виплати авторської винагороди, а також інших умов, щодо яких за вимогою однієї із сторін повинно бути досягнено згоди). Авторська винагорода визначається у договорі у вигляді відсотків від доходу, отриманого від використання твору, або у вигляді фіксованої суми чи іншим чином. При цьому ставки авторської винагороди не можуть бути нижчими за мінімальні ставки, встановлені Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 43 Закону України "Про авторське право і суміжні права" допускається без згоди виробників фонограм (відеограм), фонограми (відеограми) яких опубліковані для використання з комерційною метою, і виконавців, виконання яких зафіксовані у цих фонограмах (відеограмах), але з виплатою винагороди, таке пряме чи опосередковане комерційне використання фонограм і відеограм та їх примірників: а) публічне виконання фонограми або її примірника чи публічну демонстрацію відеограми або її примірника; б) публічне сповіщення виконання, зафіксованого у фонограмі чи відеограмі та їх примірниках, в ефір; в) публічне сповіщення виконання, зафіксованого у фонограмі чи відеограмі та їх примірниках, по проводах (через кабель). Збирання винагороди за використання фонограм (відеограм), що зазначені у частині першій цієї статті, і контроль за їх правомірним використанням здійснюються визначеними Установою уповноваженими організаціями колективного управління. Зібрані кошти розподіляються між організаціями колективного управління, які є на обліку в Установі, на основі договорів, які уповноважені організації укладають з усіма організаціями колективного управління. Одержана від уповноваженої організації винагорода розподіляється відповідною організацією колективного управління у таких пропорціях: виконавцям - 50 відсотків, виробникам фонограм (відеограм) - 50 відсотків. Розмір винагороди за використання фонограм (відеограм), що зазначені у частині першій цієї статті, порядок та умови її виплати визначаються Кабінетом Міністрів України. Особи, які використовують фонограми, відеограми чи їх примірники, повинні надавати організаціям, зазначеним у частині другій цієї статті, точні відомості щодо їх використання, необхідні для збирання і розподілу винагороди.
Статтею 45 Закону України "Про авторське право і суміжні права"  передбачено, що суб`єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами особисто, через свого повіреного або через організацію колективного управління.
Згідно з частиною четвертою статті 47 Закону України "Про авторське право і суміжні права" особи, які використовують твори, виконання, програми мовлення, примірники фонограм (відеограм), зобов`язані надавати організаціям колективного управління точний перелік використаних (усіх) творів, виконань, примірників фонограм (відеограм), програм мовлення разом з документально підтвердженими даними про одержані прибутки від їх використання та повинні виплачувати організаціям колективного управління винагороду в передбачений термін і в обумовленому розмірі.
Відповідно до частин третьої та четвертої   статті 48 Закону України "Про авторське право і суміжні права"  повноваження на колективне управління майновими правами передаються організаціям колективного управління авторами та іншими суб`єктами авторського права і (або) суміжних прав на основі договорів, укладених у письмовій формі; організації колективного управління можуть управляти на території України майновими правами іноземних суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав на основі договорів з аналогічними іноземними організаціями, в тому числі й про взаємне представництво інтересів.
За змістом пункту "в" частини сьомої  статті 48 Закону України "Про авторське право і суміжні права" є можливість певного управління організацією колективного управління майновими правами й осіб, які не передали організації повноважень відповідно до частини третьої цієї статті.
Так, частинами п`ятою і шостою статті 48 Закону України "Про авторське право і суміжні права" встановлено, що на основі одержаних повноважень організації колективного управління надають будь-яким особам шляхом укладання з ними договорів невиключні права на використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав;   організація колективного управління має право вимагати від осіб, які використовують об`єкти авторського права і суміжних прав, надання їм документів, що містять точні відомості про використання зазначених об`єктів, необхідні для збирання і розподілу винагороди.
Згідно з приписами пункту "в" частини першої статті 49 Закону України "Про авторське право і суміжні права" до функцій організацій колективного управління належать збір, розподіл і виплата зібраної винагороди за використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав суб`єктам авторського права і (або) суміжних прав, правами яких вони управляють, а також іншим суб`єктам прав відповідно до цього  Закону.
Відповідно до приписів ч.2 ст. 49 Закону України "Про авторське право і суміжні права" суб`єкти авторського права і (або) суміжних прав, які не передали організаціям колективного управління повноважень на управління своїми правами, в тому числі щодо збирання винагороди, мають право вимагати від організацій колективного управління, які таку винагороду за використання їхніх творів і об`єктів суміжних прав зібрали, виплати цієї винагороди, а також вимагати вилучення своїх творів і об`єктів суміжних прав із дозволів на використання, які надаються організаціями колективного управління шляхом укладання договорів з особами, які використовують ці об`єкти.
Згідно з ч. 1 ст. 1109 ЦК України за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об`єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону.
Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 1109 ЦК України у ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об`єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об`єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об`єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір. Вважається, що за ліцензійним договором надається невиключна ліцензія, якщо інше не встановлено ліцензійним договором.
Частиною 1 ст. 1110 ЦК України визначено, що ліцензійний договір укладається на строк, встановлений договором, який повинен спливати не пізніше спливу строку чинності виключного майнового права на визначений у договорі об`єкт права інтелектуальної власності.

Щодо посилання апелянта на розірвання договору №КБР-11/06/14 від 01.06.2014, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статей 6, 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, а зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
В силу положень статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Загальний порядок укладення, зміни і розірвання цивільно-правових договорів урегульовано главою 53 ЦК України. Порядок укладення, зміни і розірвання господарських договорів визначено главою 20 ГК України.
За змістом статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як було встановлено вище, пунктом 6.1. договору встановлено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до 01.12.2015, а в частині невиконаних фінансових зобов`язань, фінансових санкцій та будь-яких інших зобов`язань - до їх повного виконання.
Пунктом 6.2. договору, сторони погодили, що у випадку, якщо жодна із Сторін не повідомить письмово іншу Сторону про припинення дії Договору протягом місяця до настання зазначеної в п.6.1. дати, дія договору вважається подовженою на той самий строк і на тих же умовах, і так кожного разу коли протягом місяця до завершення строку дії Договору не буде належного повідомлення про припинення. Належним повідомленням про припинення зі сторони Користувача є лист з доданим до нього Актом припинення використання творів, що має бути підписаний уповноваженими представниками Сторін. Повідомлення про припинення дії цього Договору має бути надіслане засобами поштового зв`язку (цінним листом), при цьому належним доказом направлення повідомлення є чек відділу поштового зв`язку із зазначенням вказаних в цьому Договорі поштових реквізитів Сторони на адресу якої направлено листа, а також опис вкладення з відтиском (печаткою) поштового відділу, який посвідчує відправлення зазначеного вище повідомлення.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
На підтвердження розірвання Договору у порядку передбаченому пунктом 6.2. Договору, відповідач надав до суду апеляційної інстанції:
-          Копію листа Кумунца А.Б. на адресу ПО «УЛАСП» від 26.04.2018, в якому позивач вказує про намір припинити дію договору №КБР-11/06/14 від 01.06.2014;
-          Копія Акту припинення використання творів від 01.06.2018, відповідно до якого ФОП Кумунц А.Б. припиняє використання творів на підставі договору №КБР-11/06/14 від 01.06.2014 з 01 червня 2018 року у ресторані «Цирк», що розташовується за адресою: м. Одеса, вул. 25-ї Чапаївської дивізії, 11/7. Даний Акт підписаний лише ФОП Кумунц  А.Б. Підпис іншої сторони Договору на Акті відсутній.
-          Копію листа Кумунца А.Б. на адресу ПО «УЛАСП» від 18.12.2018, в якому позивач зазначає, що Договір №КБР-11/06/14 від 01.06.2014 було розірвано 01.06.2018 на підставі  повідомлення від 26.04.2018 та просить повернути помилково сплачені грошові кошти за Договором, які сплачені вже після припинення його дії.
-          Акт звірки взаєморозрахунків станом на 31.12.2018 між ФОП Кумунц А.Б. та ПО «УЛАСП». Даний Акт підписаний лише ФОП Кумунц  А.Б.
На підтвердження направлення на адресу позивача листа від 26.04.2018 та  Акту припинення використання творів від 01.06.2018 апелянт надав суду:
-          Роздруковану фотокопію супровідного документу на якому зазначено, що це екземпляр «Сіті Експрес». З даного супровідного документу вбачається, що відправником є ФОП Кумунц А.Б., адреса відправника АДРЕСА_1 ; отримувачем є Українська ліга авторських і суміжних прав, адреса отримувача м. Київ, вул. Є.Сверстюка, 23, оф. 1016. Окрім того у супровідному документі зазначено, що відправляється лист від 26.04.2018, Акт припинення використання творів. У супровідному документі відсутній номер, єдиною ідентифікуючою ознакою є номер під штрих-кодом - 1200064072. У даному супровідному документі відсутня дата відправлення та зазначено лише 30.04.18 - дата умовної доставки та зазначено «Відмова від отримання». Інші відомості відсутні. Супровідний документ не містить жодних підписів відповідальних осіб чи відбиток печатки.
-          Роздруковану фотокопію квитанції №124/7 від 26.04.2018 форма № 47, затверджена Державним комітетом зв`язку та інформації України. З даної квитанції вбачається: «Одержано марки за пр. письмо. Сума автор. лига». Інша інформація відсутня.
-          Роздруковану фотокопію імовірно зворотного боку квитанції №124/7 від 26.04.2018 форма № 47, на якій міститься відбиток печатки з зазначенням дати 26.04.2018.
На підтвердження направлення на адресу позивача листа від 18.12.2018 апелянт надав суду:
-          Роздруковану фотокопію супровідного документу на якому зазначено, що це екземпляр «Сіті Експрес». З даного супровідного документу вбачається, що відправником є ФОП Кумунц А.Б., адреса відправника АДРЕСА_1 ; отримувачем є Українська ліга авторських і суміжних прав, адреса отримувача м. Київ, вул. Є.Сверстюка, 23, оф. 1016. Окрім того у супровідному документі зазначено, що відправляється лист від 18.12.2018. У супровідному документі відсутній номер, єдиною ідентифікуючою ознакою є номер під штрих-кодом - 1200064073. У даному супровідному документі відсутня дата відправлення та зазначено лише 18.12.18 - дата умовної доставки та зазначено «Відмовилися від отримання». Інші відомості відсутні. Супровідний документ не містить жодних підписів відповідальних осіб чи відбиток печатки.
-          Роздруковану фотокопію квитанції №1953/8 від 18.12.2018 форма № 47, затверджена Державним комітетом зв`язку та інформації України. З даної квитанції вбачається: «Одержано марки за пр. письмо. Сума на автор. лига». Інша інформація відсутня.
-          Роздруковану фотокопію імовірно зворотного боку квитанції №1953/8 від 18.12.2018 форма № 47, на якій міститься відбиток печатки з зазначенням дати 18.12.2018.
Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
У даному випадку сторони самостійно узгодили, що належним доказом направлення повідомлення про розірвання договору є чек відділу поштового зв`язку із зазначенням вказаних в цьому Договорі поштових реквізитів Сторони на адресу якої направлено листа, а також опис вкладення з відтиском (печаткою) поштового відділу, який посвідчує відправлення зазначеного вище повідомлення.
З огляду на викладене вище, відповідачем не було надано належних в розумінні пункту 6.2. Договору доказів направлення на адресу позивача повідомлення про розірвання договору.
Окрім того, у колегії є сумніви щодо достовірності наданих відповідачем доказів, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Супровідний документ з номером під штрих-кодом 1200064072 спираючись на інформацію викладеному у ньому не може датуватися пізніше ніж 30.04.2018, оскільки 30.04.2018 вже була «Відмова від отримання». Супровідний документ з номером під штрих-кодом 1200064073 спираючись на інформацію викладеному у ньому не може датуватися раніше ніж 18.12.2018, оскільки з даним супровідним імовірно направлявся лист від 18.12.2020. Однак номери під штрих-кодом на даних супровідних документах, який імовірно є порядковим номером, відрізняється лише на 1.
Окрім того, супровідний документ з номером під штрих-кодом 1200064073 спираючись на інформацію викладеному у ньому не може датуватися раніше ніж 18.12.2018, оскільки з даним супровідним імовірно направлявся лист від 18.12.2018. Одночасно у даному відправлені зазначено, що також 18.12.18 (дата умовної доставки) отримувачі «Відмовилися від отримання», хоча відправлення мало б здійснюватися з с. Маяки, Біляївського р-н, Одеської обл. до м. Києва.
Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на викладене вище, колегія суддів доходить до висновку, що відповідачем не було надано належних та достовірних доказів на підтвердження факту направлення на адресу позивача повідомлення про розірвання договору, а отже Договір №КБР-11/06/14 від 01.06.2014 не було розірвано, оскільки позивачем не було дотримано вимог, встановлених п. 6.2. даного договору.

Щодо строку дії Договору №КБР-11/06/14 від 01.06.2014, колегія суддів зазначає наступне.
Як було неодноразово встановлено вище, пунктом 6.1. договору встановлено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до 01.12.2015, а в частині невиконаних фінансових зобов`язань, фінансових санкцій та будь-яких інших зобов`язань - до їх повного виконання. Пунктом 6.2. договору, сторони погодили, що у випадку, якщо жодна із Сторін не повідомить письмово іншу Сторону про припинення дії Договору протягом місяця до настання зазначеної в п.6.1. дати, дія договору вважається подовженою на той самий строк і на тих же умовах, і так кожного разу коли протягом місяця до завершення строку дії Договору не буде належного повідомлення про припинення.
Тобто даний договір було укладено на строк у 18 місяців і таким чином, що кожний наступний раз, за умови відсутності письмового повідомлення про припинення дії Договору, строк дії Договору №КБР-11/06/14 від 01.06.2014 продовжувався на 18 місяців.
З огляду на викладене вище, враховуючи відсутність у матеріалах справи письмових повідомлень про припинення дії Договору, направлених у порядку встановленому пунктом 6.2. даного Договору, колегія суддів встановила, що дія Договору №КБР-11/06/14 від 01.06.2014 продовжувалася наступним чином:
-          01.12.2015 на 18 місяців до 01.06.2017;
-          01.06.2017 на 18 місяців до 01.12.208;
-          01.12.2018 на 18 місяців до 01.06.2020.
Таким чином, позивач вірно встановив, що на моменту звернення з позовом строк дії Договору визначався періодом з 01.06.2014 по 01.06.2020.

Як було встановлено вище, відповідно до п.3.3. договору Користувач зобов`язується перерахувати на поточний рахунок УЛАСП Винагороду (Роялті), узгоджену Сторонами у відповідних додатках до цього Договору. Відповідний загальний щомісячний платіж, що є складовою частиною Винагороди (Роялті) має перераховуватись не пізніше ніж за 5 днів до початку місяця, за який він здійснюється. Не зважаючи на дату укладення Договору, Користувач здійснює перший платіж за весь місяць (календарний період), в якому було укладено Договір. Перший платіж здійснюється не пізніше трьох календарних днів після підписання цього Договору. Розмір винагороди (Роялті) не залежить від кількості Творів, що використовуватимуться Користувачем під час дії договору та частоти їх використання.
Колегія суддів встановила, що відповідачем мали бути здійсненні платежі за 69 місяців, за період з червня 2014 року до лютого 2020 року, на суму 81 900,00грн., однак відповідач оплатив 58 200,00грн. за використання наданих йому невиключних прав, у зв`язку з чим заборгованість відповідача складає 23 700,00грн. Дана заборгованість сформувалася за період з грудня 2018 по лютий 2020 року. 
Відповідно до  статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно до    ст. 193 Господарського кодексу України, яка цілком кореспондується зі ст.ст.  525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст. 525 ЦК України).
Станом на момент розгляду справи судом першої інстанції так і на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції відповідач заборгованість у сумі 23 700,00грн. не сплатив, належних доказів, що спростовують позовні вимоги не надав. Окрім того, відповідач не заперечує, що він не здійснював платежі за період з грудня 2018 по лютий 2020 року. 
З огляду на викладене вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у сумі 23 700,00 грн. обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 17 700,00 грн. штрафу та 4 500,00 грн. суми дострокової сплати винагороди (Роялті), колегія суддів зазначає наступне.
Згідно  ст. 610 Цивільного кодексу України  порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до  ст. 229 Господарського кодексу України  учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами. Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно з п.3.6. договору якщо Користувач прострочить платіж стосовно одного місяця на строк більший ніж 4-ри місяці, то Користувач повинен сплатити УЛАСП штраф, який складає 100% розміру простроченого платежу. Крім цього в разі зазначеної прострочки УЛАСП набуває право на дострокове отримання винагороди (Роялті) за строк в повному обсязі.
Колегією суддів встановлено, що за відповідачем рахується заборгованість зі сплати щомісячної нагороди, у зв`язку з чим у позивача виникло право на дострокове отримання винагороди (Роялті) за строк в повному обсязі.
Спираючись на викладене вище, колегією суддів було перевірено розрахунок позивача щодо штрафу та суми дострокової винагороди та встановлено. що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафу у сумі 17 700,00грн. та 4 500,00грн. суми дострокового отримання позивачем винагороди (Роялті) обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 45,17грн. втрат від інфляції, 122,31грн. 3% річних колегія суддів зазначає наступне.
На підставі  ст. 625 Цивільного кодексу України  боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Колегія суддів, перевіривши наданий позивачем розрахунок втрат від інфляції у загальній сумі 45,17грн. за період з 26.11.2018 по 27.01.2020 (прострочення оплати за грудень 2018 року), за період з 27.12.2018 по 27.01.2020 (прострочення оплати за січень 2019 року) вважає його вірним та погоджується з висновком суду першої інстанції, що стягненню з відповідача підлягають втрати від інфляції у сумі 45,17 грн.
Колегія суддів, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних у сумі 122,31 грн. за період з 26.11.2018 по 27.01.2020, вважає його вірним та погоджується з висновком суду першої інстанції, що стягненню з відповідача підлягають 3% річних у сумі 122,31грн.
Керуючись викладеним вище, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав" до відповідача  Фізичної особи-підприємця Кумунц Армена Беніковича про  стягнення 46 067,48 грн. у тому числі 23 700,00 грн. основного боргу, 45,17 грн. втрат від інфляції, 122,31 грн. 3% річних, 17 700,00 грн. штрафу, 4 500,00 грн. суму дострокової сплати винагороди (Роялті), обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Колегія суддів відхиляє доводи скаржника щодо втрати ПО Українська ліга авторських і суміжних прав статусу організації колективного управління, у зв`язку з втратою чинності Свідоцтва про облік організації колективного управління № 19/2011 від 24.01.2011, з огляду на таке.
Згідно з п. 2 Розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав", свідоцтва про облік організацій колективного управління, про визначення організацій колективного управління уповноваженими, про уповноваження організацій колективного управління, видані до набрання чинності цим Законом, втрачають чинність через дев`ять місяців з дня набрання чинності цим Законом, а у сферах, щодо яких Закон передбачає здійснення розширеного та обов`язкового колективного управління, - з оголошеної Установою відповідно до частини четвертої статті 16 цього Закону дати закінчення прийому заяв на участь в конкурсі на акредитацію у відповідній сфері.
Після втрати чинності свідоцтва про облік організацій колективного управління, про визначення організацій колективного управління уповноваженими, про уповноваження організацій юридичні особи, які не були включені до Реєстру організацій колективного управління в порядку, визначеному цим Законом, зобов`язані вчинити дії, передбачені частиною четвертою статті 19 цього Закону, зокрема, протягом зазначеного строку організація повинна повідомити осіб, з якими укладені договори про використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, про розірвання договорів.
У відповідності до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав" під визначенням розширене колективне управління розуміється колективне управління майновими правами на об`єкти авторського права і (або) суміжних прав незалежно від їх наявності в каталозі організації колективного управління (крім випадків, коли відповідні права вилучені правовласником з колективного управління в порядку, встановленому цим Законом), у визначених цим Законом сферах, що здійснюється акредитованими Установою організаціями у визначених цим Законом сферах.
Відповідно до п. ч. 5 ст. 12 Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав", однією зі сфер розширеного колективного управління об`єктами авторського права є публічне виконання музичних недраматичних творів з текстом і без тексту, включно з тими творами, що включені до складу аудіовізуальних творів.
Згідно з Свідоцтвом №19/2011 від 24.01.2011 року, сферою діяльності ПО Українська ліга авторських і суміжних прав, як організації колективного управляння, визначено управління на колективній основі майновими правами суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав, що підпадає під вищенаведене визначення розширеного колективного управління, а отже й вирішальнім моментом визначення втрати чинності Свідоцтва є оголошення дати закінчення прийому заяв на участь в конкурсі на акредитацію у відповідній сфері.
З огляду на викладене, Свідоцтва про облік організацій колективного управління залишаються чинними в частині сфер, в яких має бути відбутись акредитація, до дати закінчення прийому заявок на відповідний конкурс.
Згідно з відомостями, які є відкритими на містяться на офіційному сайті Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, 08.09.2020 опубліковано оголошення про проведення відкритих конкурсів для визнання акредитованих організацій колективного управління у сферах розширеного колективного управління, в тому числі, публічного виконання музичних недраматичних творів з текстом і без тексту, включно з тими творами, що включені до складу аудіовізуальних творів.
За змістом вказаного оголошення, датою закінчення прийому заяв про акредитацію організації колективного управління визначено 12.10.2020.
Відтак, датою припинення чинності Свідоцтва №19/2011 від 24.01.2011 про облік ПО "Українська ліга авторських і суміжних прав" як організації колективного управління у сфері розширеного колективного управління є 12.10.2020.
Разом з цим, всі вимоги вказаної організації, які виникли до вказаної дати, не можуть ставитись під сумнів.

Інші доводи апеляційної скарги також жодним чином не спростовують висновків, до яких дійшла колегія суддів та не доводять неправильність чи незаконність рішення, прийнятого судом першої інстанції.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Суд ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Приймаючи дане рішення, суд відповідно до ст. 86 ГПК України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Висновки апеляційного господарського суду:

Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Будь-яких підстав для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 13.10.2020 по справі №916/1008/20 за результатами його апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено.
За вказаних обставин оскаржене рішення Господарського суду Одеської області від 13.10.2020 по справі №916/1008/20 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення із віднесенням витрат на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись статтями 269-271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Кумунц Армена Беніковича на рішення Господарського суду Одеської області від 13.10.2020 по справі №916/1008/20 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 13.10.2020 по справі №916/1008/20 залишити без змін.
Відповідно до ст. 287 ч. 3 ГПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню за винятком випадків, передбачених п.п. а), б), в), г) п. 2) ч. 3 ст. 287 цього Кодексу.
Постанову складено та підписано 20.07.2021.

Головуючий               К.В. Богатир

Судді:               В.В. Бєляновський

                    І.Г. Філінюк