ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" вересня 2021 р.                            Справа№ 910/12866/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Сотнікова  С.В.
суддів:            Отрюха Б.В. 
          Кравчука Г.А. 
 
за участю секретаря судового засідання Титаревої Г.І.,
представників:
від позивача - адвоката Лавриненко К.Л., 
від відповідача - адвоката Городецької І.О., адвоката Солімчука О.І.,
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мюзікрадіо" 
на рішення Господарського суду міста Києва 
від 15.04.2021 (повний текст складений 26.04.2021, суддя Щербаков С.О.)
у справі № 910/12866/20
за позовом Приватного підприємства "Світова музика"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мюзікрадіо"
про стягнення 361935,00 грн,
ВСТАНОВИВ:
Приватне підприємство "Світова музика" (далі - ПП "Світова музика", позивач) звернулось у Господарський суд міста Києва з позовом про Товариства з обмеженою відповідальністю "Мюзікрадіо" (далі - ТОВ "Мюзікрадіо", відповідач) компенсації в розмірі 361935,00 грн за використання п`яти музичних творів ("ІНФОРМАЦІЯ_1" у виконанні         ОСОБА_1 &ОСОБА_6, "ІНФОРМАЦІЯ_2" у виконанні ОСОБА_2 , "ІНФОРМАЦІЯ_3" у виконанні ОСОБА_7 feat ОСОБА_3 , " ІНФОРМАЦІЯ_4" у виконанні ОСОБА_8 feat ОСОБА_9 ,    "ІНФОРМАЦІЯ_5" у виконанні ОСОБА_10) шляхом їх публічного сповіщення в ефірі радіостанції без дозволу правовласника та сплати винагороди (роялті).
Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.04.2021 позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з ТОВ "Мюзікрадіо" на користь ПП "Світова музика" 241290,00 грн компенсації за порушення майнових авторських прав та 3619,34 грн судового збору; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2021 повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити у позові у повному обсязі. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2021 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/12866/20.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2021 призначено розгляд справи №    910/12866/20 в судовому засіданні на 22.06.2021.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2021 відкладено розгляд справи № 910/12866/20 до 13.07.2021.
У відповідності до ч. 10 ст. 32 ГПК України та згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.07.2021 для розгляду справи № 910/12866/20, у зв`язку з перебуванням у відпустці суддів Остапенка О.М., Копитової О.С., сформовано колегію суддів у складі: Сотніков С.В. (головуючий, доповідач), Отрюх Б.В., Кравчук Г.А. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2021 вирішено здійснювати розгляд справи № 910/12866/20 по суті спочатку колегією суддів у складі: Сотніков С.В. (головуючий, доповідач), Отрюх Б.В., Кравчук Г.А., розгляд справи призначено на 13.09.2021.
В основу доводів апеляційної скарги покладені висновки про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неналежне дослідження судом доказів, неналежне встановлення усіх обставин, що мають суттєве значення для вирішення справи, та ненадання доказам і обставинам по справі належної правової оцінки.
Так відповідач зазначив, що ґрунтуючись виключно на факті існування договору № 01/2016-Л, але не дослідивши умови цього договору та факт дійсної наявності у позивача відповідних авторських прав, суд першої інстанції безпідставно визначив позивача саме як правовласника творів, який має право та підстави укладати з користувачами договори щодо використання творів, а також вимагати від відповідача виплати компенсації у розмірі, який було визначено позивачем безпідставно та з порушенням вимог чинного законодавства. При цьому суд першої інстанції порушив норми статей 10, 42 Конституції України, статей 203, 215, 216, 227, 236, 436, 1107, 1108, 1109 Цивільного кодексу України, статей 31, 32, 33 Закону України "Про авторське право та суміжні права", статей 6, 20 Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав".
Окрім того, скаржник посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм процесуального права - статей 50, 73, 74, 75-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. 
На переконання відповідача, суд першої інстанції безпідставно відмовив у клопотанні про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Громадської організації "Українська агенція з авторських та суміжних прав", не надав правової оцінки листу цієї організації щодо наявності у неї прав на спірні твори, враховуючи, що позивач за ліцензійною угодою не є повним та одноосібним правовласником і не може бути одноосібним власником виключних майнових прав та твори. 
Тобто, на переконання відповідача, позивач не має права звертатись до суду самостійно, без залучення правовласників інших часток майнових прав інтелектуальної власності на твори, а суд таким чином, не залучивши до участі у справі інших правовласників, прийняв рішення щодо прав та інтересів осіб, які не були залучені до участі у справі.
Суд не виконав покладеного на нього Господарським процесуальним Кодексом України обов`язку щодо дослідження та оцінки доказів. В якості основного мотиву на користь прийняття оскаржуваного рішення суд повністю і беззастережно прийняв позицію позивача, який при цьому посилався на презумпцію правочину, укладеного Договором №01/2016-Л, посилаючись при цьому на постанови Верховного Суду від 09.07.2019 у справі №910/12033/18 та від 15.07.2019 у справі №921/440/18. На противагу наведеним позивачем постановам можливо навести іншу постанову Верховного Суду від 27.03.2018 у справі №910/7678/17, по якій позивач був стороною та в якій суд, посилаючись на той самий Договір №01/2016-Л, навпаки ставить під сумнів наявність у позивача майнових авторських прав на спірні твори. Тобто, суд замість дослідження умов і обставин укладення Договору №01/2016-Л та додаткових угод до нього, наявність або відсутність у позивача авторських прав і відповідно прав на позов, наявність прав у ТОВ "Олл Мьюзік Паблішинг" достатніх для передання їх третім особам в тому числі на територію України, одним лише наслідком факту існування цих документів визначив їх достатньою підставою для задоволення позовних вимог. 
За твердженням відповідача, суд першої інстанції тенденційно тлумачив докази позивача і фактично безпідставно звільнив його від обов`язку доказування, чим порушив вимоги ст. 75 ГПК України, а посилання суду на ст. 204 ЦК України не вичерпує обов`язок належним чином дослідити усі докази у даній справі та надати їм належну оцінку у комплексі, як цього вимагають статті 73, 74, 76-79, 86 ГПК України, що не було зроблено.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив доводи та вимоги скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. При цьому, позивач звернув увагу на те, що позивач є суб`єктом авторського права на території України на підставі укладеного договору № 01/2016-Л від 01.01.2016 в редакції додаткової угоди від 01.02.2020, який є правомірним в силу ст. 204 Цивільного кодексу України, а усталена судова практика свідчить про відсутність підстав для дослідження судом обставин передачі майнових авторських прав від автора до кінцевого правовласника.
Також, позивач зазначає, що відсутність акредитованої організації колективного управління звужує способи виконання відповідачем обов`язку щодо отримання дозволу на використання спірних музичних творів, але не звільняє відповідача від такого обов`язку.
У судовому засіданні представники відповідача підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2021 у даній справі та прийняти нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.
Представник позивача заперечив доводи апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 01.01.2016 між ПП "Світова музика" (ліцензіат) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Олл мьюзік паблішинг" (ліцензіар) укладено договір № 01/2016-Л на передачу в управління майнових прав на об`єкти авторських прав (далі - договір № 01/2016-Л).
В подальшому, 01.02.2020 між ПП "Світова музика" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Олл мьюзік паблішинг" була укладена додаткова угода до договір № 01/2016-Л на передачу в управління майнових прав на об`єкти авторських прав від 01.01.2016, у якій сторони дійшли згоди змінити умови первісного договору.
Так, сторони домовились змінити назву договору та викласти його в наступній редакції "Договір про передачу майнових прав на об`єкти авторських прав" (п. 1.1 додаткової угоди від 01.02.2020).
Відповідно до п. 1.1 договору № 01/2016-Л (тут і далі в редакції додаткової угоди від 01.02.2020) ліцензіар передає ліцензіату на території України на строк дії цього договору виключні майнові авторські на всі твори, які відносяться до каталогу ліцензіара (далі - Каталог), який є невід`ємною частиною даного договору. Права, належні ліцензіару на території країн СНД, які передаються відповідно до цього договору, є право використовувати, а також дозволяти або забороняти використання творів, наступними способами: публічного сповіщення, включаючи публічного повторного сповіщення і будь-якої ретрансляції; публічного виконання; публічного показу, прокату та ін.; розповсюдження шляхом продажу або іншого відчуження за допомогою будь-яких видів зв`язку, включаючи мобільний зв`язок та Інтернет; відтворення та розповсюдження шляхом продажу або іншого відчуження творів в механічному записі на будь-яких видах носіїв; використання        творів у складі програм телебачення.
Відповідно до пунктів 1.3, 1.4, 1.5 договору від 01.01.2016 № 01/2016-Л ліцензіар передає ліцензіату право укладати на території України договори з юридичними та фізичними особами - користувачами Каталогу зазначеними в пунктах 1.1, 1.2 способами, та право збирати на користь ліцензіара за вказані види використання винагороду (роялті). Ставки роялті за дозволами, які видаються безпосередньо ліцензіатом користувачам, підлягають погодженню з ліцензіаром шляхом повідомлення або укладення додаткової угоди. З метою забезпечення прав ліцензіара ліцензіат може укладати договори про взаємне представництво інтересів з іншими підприємствами та організаціями на території України та отримувати від них винагороду на користь ліцензіара за використання творів у способи, зазначені в даному договорі. За попередньою згодою ліцензіара, ліцензіат має право укладати договори, які передбачають надання прав на видачу дозволів та збір винагороди за використання творів з Каталогу.
Пунктом 2.6 договору № 01/2016-Л передбачено, що захист прав ліцензіата, що виникли у нього на підставі даного договору здійснюється від імені ліцензіата на його розсуд, що включає право пред`являти претензії і позови, звертатися до суду та інших компетентних органів, захищати свої права і законні інтереси в інший не заборонений законом спосіб.
Строк дії договору від 01.01.2016 № 01/2016-Л встановлений до 31.12.2021.
У Додатковій угоді від 10.02.2020 до договору № 01/2016-Л сторони узгодили, що відповідно до умов пункту 1.3. договору сторони вирішили визначити мінімальний розмір роялті за надання ліцензіатом користувачам дозволу на використання творів з каталогу ліцензіара способом публічного мовлення (повторного публічного мовлення), публічного сповіщення (повторного публічного сповіщення) в ефір та/або будь-якої трансляції чи ретрансляції на рівні 900 доларів США за одне таке використання. Перерахунок в національній валюті здійснюється на підставі курсу Національного банку України на день видання ліцензії чи на день фактичного використання твору.
До Договору № 01/2016-Л його сторонами підписано додаток (каталог) № 01/06/20 від 01.06.2020, відповідно до якого перелік прав, які передаються на підставі договору, включають, але не обмежуються, авторськими правами на такі твори, зокрема: 
1. "ІНФОРМАЦІЯ_1", автори - ОСОБА_11/ОСОБА_12/ОСОБА_13, виконавець - ОСОБА_1&ОСОБА_6, частка правовласника - 33,34 %;
2. "ІНФОРМАЦІЯ_2", автори - ОСОБА_14, ОСОБА_15, виконавець - ОСОБА_14, частка правовласника - 50,00 %;
3. "ІНФОРМАЦІЯ_3, автори - ОСОБА_16/ОСОБА_17/ОСОБА_18, виконавець - ОСОБА_7 feat ОСОБА_3, частка правовласника - 33,34 %;
4. "ІНФОРМАЦІЯ_4, автори - ОСОБА_19/ОСОБА_20/ОСОБА_21/ОСОБА_22, виконавець - ОСОБА_8 feat ОСОБА_9, частка правовласника - 20,00 %;
5. "ІНФОРМАЦІЯ_5",        автори - ОСОБА_10/ОСОБА_23, виконавець - ОСОБА_10, частка правовласника - 20,00 %.
Відповідно до ст. 435 Цивільного кодексу України первинним суб`єктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Суб`єктами авторського права є також інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до договору або закону.
При цьому, статтею 427 Цивільного кодексу України припускається можливість передачі майнового права інтелектуальної власності повністю або частково іншій особі.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1107 Цивільного кодексу України розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності може здійснюватись на підставі договору про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності.
Згідно з ч. 1 ст. 1113 Цивільного кодексу України за договором про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності одна сторона (особа, що має виключні майнові права) передає другій стороні частково або у повному складі ці права відповідно до закону та на визначених договором умовах.
Згідно з частиною 3 статті 31 Закону України "Про авторське право і суміжні права" автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.
Статтею 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" визначено, що до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать:
а) виключне право на використання твору;
б) виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.
Майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями статті 31 цього Закону, після чого ця особа стає суб`єктом авторського права.
Виключне право на використання твору автором (чи іншою особою, яка має авторське право) дозволяє йому використовувати твір у будь-якій формі і будь-яким способом.
Виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти:
1) відтворення творів;
2) публічне виконання і публічне сповіщення творів;
3) публічну демонстрацію і публічний показ;
4) будь-яке повторне оприлюднення творів, якщо воно здійснюється іншою організацією, ніж та, що здійснила перше оприлюднення;
5) переклади творів;
6) переробки, адаптації, аранжування та інші подібні зміни творів;
7) включення творів як складових частин до збірників, антологій, енциклопедій тощо;
8) розповсюдження творів шляхом першого продажу, відчуження іншим способом або шляхом здавання в майновий найм чи у прокат та шляхом іншої передачі до першого продажу примірників твору;
9) подання своїх творів до загального відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до творів з будь-якого місця і у будь-який час за їх власним вибором;
10) здавання в майновий найм і (або) комерційний прокат після першого продажу, відчуження іншим способом оригіналу або примірників аудіовізуальних творів, комп`ютерних програм, баз даних, музичних творів у нотній формі, а також творів, зафіксованих у фонограмі чи відеограмі або у формі, яку зчитує комп`ютер;
11) імпорт примірників творів.
Цей перелік не є вичерпним.
Колегія суддів, дослідивши укладений між ПП "Світова музика" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Олл мьюзік паблішинг" договір № 01/2016-Л від 01.01.2016, зазначає, що він є договором про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності, а саме майнових авторських прав, таких як право на використання твору, право дозволяти або забороняти використання творів.
За таких обставин, колегія суддів констатує, що матеріалами справи підтверджується обставини набуття позивачем майнових авторських прав на спірні музичні твори, а відтак він є суб`єктом авторського права щодо них.
При цьому, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що на підставі ліцензійного договору Приватному підприємству "Світова музика" надано дозвіл на використання спірних об`єктів права інтелектуальної власності на умовах, вказаних у ліцензійному договорі. 
Втім, набуття позивачем права використання спірних творів не впливають на права інших осіб щодо цих творів, оскільки визначальним у даному випадку є наявність чи відсутність у позивача виключного права дозволяти використання твору.
Як було зазначено вище, на підставі договору № 01/2016-Л позивач отримав не тільки право використання, але і виключне право дозволяти використання твору та право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання.
Відповідно до підпункту "а" статті 50 Закону України "Про авторське право і суміжні права" порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для захисту таких прав, у тому числі судового, є вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їхні майнові права, визначені статтями 15, 17, 27, 39-41 цього Закону, з урахуванням умов використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтями 21-25, 42, 43 цього Закону, а також зловживання посадовими особами організації колективного управління службовим становищем, що призвело до невиплати або неналежних розподілу і виплати винагороди правовласникам.
Як підтверджується матеріалами справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ТОВ "Мюзікрадіо" за даними Державного реєстру суб`єктів інформаційної діяльності у сфері телебачення і радіомовлення Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення має ліцензію серії НР № 00629-р, що діє з 18.07.2016 по 18.07.2023, є радіомовником та здійснює ефірне мовлення: "Легкое и спокойное радио "RELAX" на частоті 101,5 МГц, територія розповсюдження: м. Київ, на частоті 107,5 МГц, територія розповсюдження: м Ніжин, м. Кам`янець-Подільський.
Також, відповідач має ліцензію серії НР № 00628-м, що діє з 21.06.2018 по 21.06.2025, за якою здійснює ефірне мовлення на частоті 93,4 МГц територія розповсюдження: м. Кременчук; на частоті 96,2 МГц територія розповсюдження: м. Полтава; на частоті 88,5 МГц територія розповсюдження: м. Дніпро.
02.06.2020 представник позивача Ігнатенко І.В., який діє на підставі довіреності від 23.04.2020, здійснив фіксацію використання відповідачем спірних музичних творів шляхом їх публічного сповіщення фонограм в ефірі радіостанції "Легкое и спокойное радио "RELAX" частота 101,5 МГц у часовий проміжок з 14 год. 26 хв. по 15 год. 43 хв. Фіксація здійснювалася за адресою: м. Київ, вул. Шовковична, буд. 10, офіс 28,        про що складено акт фіксації № 41/02/06. Відеозапис наявний у матеріалах справи.
Відповідно до вказаного акту, під час прослуховування радіостанції позивачем зафіксовано факт публічного сповіщення спірних музичних творів.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказує, що відповідач без укладення ліцензійного договору, тобто        без дозволу та відповідно без виплати авторської винагороди (роялті) використав під час радіоефіру спірні музичні твори, чим порушив майнові авторські права позивача.
Позивач звертався до відповідача з листом від 24.07.2020 № 01-24/07/20, в якому зазначив про бездоговірне        використання шляхом публічного сповіщення відповідачем музичних творів, виключні майнові права на які належать позивачу, та повідомляв відповідача про необхідність укладення відповідного ліцензійного договору, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та копією службового чеку від 30.07.2020.
Відповідач відповіді на лист позивача не надав, відповідний договір на використання спірних творів не уклав, що і стало підставою для звернення до суду із даним позовом.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 426 ЦК України особа, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, використання об`єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності.
Відповідно до ст. 443 Цивільного кодексу України використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом.
Статтею 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права" визначено що публічне сповіщення (доведення до загального відома) - передача за згодою суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав в ефір за допомогою радіохвиль (а також лазерних променів, гамма-променів тощо), у тому числі з використанням супутників, чи передача на віддаль за допомогою проводів або будь-якого виду наземного чи підземного (підводного) кабелю (провідникового, оптоволоконного та інших видів) творів, виконань, будь-яких звуків і (або) зображень, їх записів у фонограмах і відеограмах, програм організацій        мовлення тощо, коли зазначена передача може бути сприйнята необмеженою кількістю осіб у різних місцях, віддаленість яких від місця передачі є такою, що без зазначеної передачі зображення чи звуки не можуть бути сприйняті
Згідно з пп. 2, 7 ч. 3, ч. 5 ст. 15 Закону України "Про авторське право та суміжні права", автор (чи інша особа, яка має авторське право) має право вимагати виплати винагороди за будь-яке використання твору. Виключним правом автора (чи особи, яка має авторське право) є в тому числі право на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами.
Відповідно до статей 31, 32, 33 Закону України "Про авторське право та суміжні права" використання творів допускається виключно на основі авторського договору з автором або іншою особою, що має авторське право, або з організацією колективного управління, яким об`єкти авторського права передали повноваження на управління своїми майновими авторськими правами.
Відповідач мав право здійснити публічне сповіщення спірних творів лише за умов укладання відповідного ліцензійного договору із правовласниками, зокрема, із позивачем, який володіє на території України відповідною часткою майнових авторських прав, або із організацією колективного управління.
Втім, матеріали справи не містять доказів на підтвердження набуття майнових авторських прав (права на використання твору) відповідачем.
Тобто, відповідач здійснив використання шляхом публічного сповіщення спірних музичних творів без згоди правоволодільця, тим самим порушивши майнові авторські права.
Матеріалами справи підтверджується, що виключні майнові авторські права на спірні музичні твори належать позивачу, в свою чергу відповідач не надав докази укладення угод із правовласниками, які б дозволяли публічне сповіщення таких об`єктів авторського права, тобто використання відповідачем музичних творів відбулося без дозволу правовласників та без сплати авторської винагороди.
Використання твору без дозволу суб`єкта авторського права є порушенням авторського права, за яке пунктом "г" частини першої статті 52 Закону України "Про авторське право та суміжні права" передбачено можливість притягнення винної особи до відповідальності у вигляді відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.
Відповідно до підпункту "г" ч. 2 ст. 52 Закону України "Про авторське право та суміжні права" суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом як паушальна сума на базі таких елементів, як подвоєна, а у разі умисного порушення - як потроєна сума винагороди або комісійні платежі, які були б сплачені, якби порушник звернувся із заявою про надання дозволу на використання оспорюваного авторського права або суміжних прав замість відшкодування збитків або стягнення доходу.
За умовами Додаткової угоди від 10.02.2020 сторони узгодили, що відповідно до умов пункту 1.3. договору № 01/2016-Л сторони вирішили визначити мінімальний розмір роялті за надання ліцензіатом користувачам дозволу на використання творів з каталогу ліцензіара способом публічного мовлення (повторного публічного мовлення), публічного сповіщення (повторного публічного сповіщення) в ефір та/або будь-якої трансляції чи ретрансляції на рівні 900 доларів США за одне таке використання. Перерахунок в національній валюті здійснюється на підставі курсу Національного банку України на день видання ліцензії чи на день фактичного використання твору.
Позивач у зверненні до господарського суду з даним позовом визначив компенсацію в сумі 13500 доларів США, що за курсом НБУ становить 361935,00 грн, виходячи із умов Додаткової угоди від 10.02.2020 до договору № 01/2016-Л, та яка розрахована за формулою - розмір передбаченого паушального платежу у трикратному розмірі помножений на кількість незаконно використаних творів, тобто 900,00 доларів США (сума винагороди) * 3 (трикратний розмір внаслідок умисного порушення) * 5 (кількість музичних творів).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у даному випадку належить визнати обґрунтованою суму компенсації розраховану виходячи з подвоєної суми винагороди, оскільки позивачем не доведено факту вчинення відповідачем саме умисного порушення виключних майнових прав позивача на музичні твори, а сума такої компенсації буде відповідати загальним засадам цивільного законодавства, встановлених статтею 3 ЦК України, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності.
З огляду на викладене вище та враховуючи обставини порушення відповідачем виключних майнових авторських прав, суд першої інстанції обґрунтовано частково задовольнив позов та стягнув з відповідача на користь позивача компенсацію в сумі 241 290, 00 грн.
Доводи апеляційної скарги про відсутність у позивача майнових авторських прав спростовуються наведеними вище обставинами укладення договору № 01/2016-Л в редакції додаткової угоди від 01.02.2020, який недійсним не визнавався та є чинним, а отже правомірним в силу ст. 204 ЦК України.
При цьому належить відхилити посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 27.03.2018 у справі №910/7678/17, у якій за його твердженням, поставлено під сумнів набуття позивачем майнових авторських прав.
Так, направляючи справу на новий апеляційний розгляд, у згаданій постанові Верховний Суд вказав, що суду належало дослідити питання щодо того, чи пред`явлено даний позов Організацією в інтересах належного позивача (власника майнових авторських прав), зокрема: дослідити зміст договору від 01.01.2016 № 01/2016-Л на передачу в управління майнових прав на об`єкти авторських прав; з`ясувати, чи набуло ПП "Світова музика" майнові авторські права на спірні музичні твори на підставі такого договору (або ж зазначене підприємство має статус організації колективного управління та уповноважене виключно на управління майновими авторськими правами правовласника на території України на підставі зазначеного договору). Проте, наведені обставини судом апеляційної інстанції не досліджувалися.
При новому розгляді справи, у постанові від 05.06.2018 Північний апеляційний господарський суд з аналізу умов укладеного між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Олл мьюзік паблішинг" договору дійшов висновку, що ПП "Світова музика" отримала права на управління відповідними майновими правами на відповідні твори, оскільки за умовами угоди позивач уповноважений виключно на управління майновими авторськими правами правовласника (Товариство з обмеженою відповідальністю "Олл мьюзік паблішинг") і лише такими правами це підприємство наділене. В той же час, виключні майнові авторські права, в тому числі на спірні твори, за зазначеним договором позивачу не передавались. Такі обставини стали підставою для висновку, що позивач не є ані суб`єктом авторського права, ані організацією колективного управління, а відтак до Організації не перейшли в управління майнові авторські права на спірні музичні твори, за захистом яких заявлено даний позов, що і стало підставою для відмови у позові про стягнення компенсації.
Разом з тим, при розгляді даної справи було установлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Олл мьюзік паблішинг" та ПП "Світова музика" уклали додаткову угоду від 01.02.2020, за умовами якої було змінено предмет договору № 01/2016-Л, за яким позивачу передані саме майнові авторські права. У зв`язку з чим сторонами цього правочину було змінено і назву договору - договір про передачу майнових прав на об`єкти авторських прав. А в результаті укладання такого договору, як було установлено вище, позивач став суб`єктом авторського права.
Статтею 32 Закону України "Про авторське право і суміжні права" передбачено, що передача права на використання твору іншим особам може здійснюватися на основі договору про передачу виключного або невиключного права на використання твору. Отже, передання авторських прав не обов`язково повинно охоплювати всю сукупність їх правомочностей. Можливо передати авторські права окремо залежно від території, строку їх відчуження або способу використання.
З огляду на положення статей 31, 32, 33 Закону України "Про авторське право і суміжні права" ТОВ "Олл мьюзік паблішінг" для укладання Договору № 01/2016-Л, яким передавалися майнові авторські прав у обсязі, обмеженому цим договором, не зобов`язане мати виключні майнові права на відповідні об`єкти авторського права в повному обсязі (100%), оскільки має право передати лише частину.
Разом з тим, до предмета доказування у цій справі належать обставини стосовно спростування відповідачем презумпції винного заподіяння шкоди, тобто належить подати суду докази правомірного використання спірних музичних творів, що узгоджується із нормою статті 443 ЦК України (використання твору здійснюється лише за згодою автора) та ст. 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" щодо виключного права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами.
Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до заперечення належності позивачу майнових авторських прав, що спростовується наведеними вище обставинами справи та нормативно-правовим обґрунтуванням, при цьому відповідач не посилається у своїй апеляційній скарзі на будь-які докази правомірного використання спірних музичних творів, що в свою чергу унеможливлює визнання доводів такої апеляційної скарги прийнятними та такими, щоб підтверджували помилковість висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Разом з тим, колегія суддів відхиляє посилання відповідача на порядок збирання винагороди за використання об`єктів авторського права і суміжних прав, що передбачений Законом України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав", оскільки лише автору належить право обирати спосіб управління своїми майновими правами. В даному випадку позивач, набувши майнові авторські права, самостійно здійснює їх управлінням, пропонуючи укласти відповідні ліцензійні договори із правовласниками.
Належить відхилити посилання відповідача і на те, що чинним законодавством не передбачений механізм самостійного пошуку користувачами правовласників відповідних творів, що є на його переконання обов`язком організацій колективного управління, при цьому він був позбавлений можливості укласти договір із акредитованою організацією колективного управління, оскільки використання об`єктів права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється виключно за згодою правовласника. В разі відсутності у будь-якої особи відповідного дозволу, така особа зобов`язана не використовувати таке використання. При цьому, відсутність станом на дату вчинення відповідачем правопорушення акредитованої організації колективного управління не спростовує наявність вини у використанні відповідного об`єкту авторського права без дозволу правовласника, а всі ризики настання будь-яких негативних наслідків при здійсненні підприємницької діяльності покладаються саме на особу, що її провадить - в даному випадку на відповідача.
Стосовно відхилення судом першої інстанції клопотання відповідача про залучення до участі у справі в якості третіх осіб інших суб`єктів авторського права, що володіють часткою майнових авторських прав на спірні твори, та як наслідок - ухвалення рішення щодо прав та обов`язків цих осіб, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що рішення у даній справі про стягнення компенсації за незаконне використання музичного твору не може вплинути на права та обов`язки інших осіб, з огляду на виникнення спірних правовідносин саме між сторонами цієї справи - між позивачем як суб`єктом авторського права та відповідачем як порушником такого права. При цьому, рішення суд першої інстанції не містить висновків, зокрема у резолютивній частині, щодо прав, інтересів або обов`язків осіб, які не були залучені до участі у даній справі. 
Статтею 269 ГПК України встановлено, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного рішення Господарського суду  міста Києва від 15.04.2021 у даній справі.
Судові витрати за розгляд справи апеляційним судом належить покласти на скаржника в межах сплаченого судового збору при подачі апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України.
Керуючись ст. 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мюзікрадіо" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2021 у справі №    910/12866/20 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано 20.09.2021. 

Головуючий суддя                                                            С.В. Сотніков 

Судді                                                                                Б.В. Отрюх

                                                                                Г.А. Кравчук