УХВАЛА
26 липня 2021 року 
Київ
справа №400/917/20
адміністративне провадження №К/9901/14968/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мельник-Томенко Ж. М.,
суддів - Мартинюк Н. М., Смоковича М. І.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну за позовом  ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС», про визнання протиправною та скасування постанови, провадження в якій відкрито 
за касаційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.03.2020 (суддя - Фульга А. П.) і постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.05.2020 (колегія суддів у складі: Градовського Ю. М., Крусяна А. В., Яковлєва О. В.),
УСТАНОВИВ:
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.  Л., де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» (далі - ТОВ «ФІНФОРС»), в якому просила: визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 61249470 від 12.02.2020; стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 840,80 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.
Позовні вимоги мотивовано тим, що приватний виконавець Дорошкевич В. Л. порушила вимоги статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки прийняла до виконання виконавчий документ за відсутності доказів того, що в межах території виконавчого округу міста Києва наявне майно, що належить позивачці та не врахувала, що місцем реєстрації та проживання позивачки є місто Миколаїв.
Миколаївський окружний адміністративний суд рішенням від 10.03.2020 позов задовольнив частково: визнав протиправною та скасував постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В. Л. від 12.02.2020 про відкриття виконавчого провадження № 61249470; стягнув з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В. Л. судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 840,80 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 1000,00 грн.
П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 06.05.2020 залишив рішення суду першої інстанції без змін. 
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відповідач має право здійснювати дії, пов`язані з відкриттям виконавчого провадження, у територіальних межах міста Києва. Це можливо у випадку, якщо місце проживання або місцезнаходження боржника зареєстроване у місті Києві або ж майно боржника знаходиться у місті Києві. Позивачка, починаючи з 11.04.2011 по теперішній час зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта. Про реєстрацію чи проживання за адресою: АДРЕСА_2 , яка зазначена в оскаржуваній постанові в якості адреси боржника, точних відомостей відповідачем чи стягувачем не зазначено. Крім того, будь-якого майна (рухомого та/або нерухомого), що належить позивачу у місті Києві немає, що підтверджується інформаційною довідкою № 201528401 від 24.02.2020. 
Також суди попередніх інстанцій зазначили, що при відкритті виконавчого провадження на виконавця, відповідно до пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», покладено обов`язок перевірити чи такий виконавчий документ пред`явлено до виконання за належним місцем виконання. Однак, вказані обставини не були перевірені та враховані приватним виконавцем Дорошкевич В. Л. під час прийняття оскаржуваної постанови, що зумовлює висновок про прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження з порушенням норм чинного законодавства. 
Резюмуючи суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що усупереч статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», при відкритті виконавчого провадження приватний виконавець не пересвідчилася з достовірних джерел про наявність майна боржника у відповідному виконавчому окрузі та місцепроживання позивача. 
Щодо вимог про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн, то суд першої інстанції вважав, що зазначена сума не відповідає принципу співмірності, оскільки справа є незначної складності, а також, сума витрат на правничу допомогу не є пропорційною ціні позову. У зв`язку із чим, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення даної вимоги та стягнув 1000,00 грн на витрати пов`язані з правничою допомогою.
Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить його скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. На обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження відповідач посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, а саме: статей 24, 26 Закону України «Про виконавче провадження» без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.01.2019 у справі № 511/1342/17.
Зі змісту касаційної скарги встановлено, що підставою касаційного оскарження судових рішень є пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.06.2020 визначено склад колегії суддів: головуючого суддю (суддю-доповідача) Мельник-Томенко Ж. М., суддів Жука А. В., Мартинюк Н. М.
Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 16.07.2020 № 1236/0/78-20 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 400/917/20 у зв`язку з відпусткою судді Жука А. В., який входить до складу постійної колегії суддів, з метою дотримання строків розгляду справи.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.07.2020 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючого суддю (суддю-доповідача) Мельник-Томенко Ж. М., суддів Мартинюк Н. М., Шишова О. О. для розгляду судової справи № 400/917/20.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.07.2020 відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою. Зі змісту даної ухвали слідує, що провадження у справі відкрито з підстав, визначених пунктом 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Даною нормою передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
24.09.2020 на адресу Верховного Суду від представника позивача - адвоката Глушаниці А. Л. надійшло клопотання про закриття касаційного провадження в адміністративній справі № 400/917/20 на підставі пункту 5 частини першої статті 339 КАС України, оскільки пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України передбачає наявність висновку, викладеного саме в постанові Верховного Суду, тоді як 25.01.2019 у справі № 511/1342/17 Верховний Суд постановив ухвалу в цивільній справі, якою відмовив у відкриті касаційного провадження, яка не свідчить про наявність висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, подібність яких у цій справі та у вказаній цивільній справі також не доведена касаційної скаргою. Крім того, представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу понесені в суді касаційної інстанції  в розмірі 700 грн та витрати на поштові відправлення понесені в суді касаційної інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 21.07.2021 закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 21.07.2021 № 1351/0/78-21 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 400/917/20 у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді Шишова  О.  О. (рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 21.09.2020 № 12), що унеможливлює його участь у розгляді касаційної скарги.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.07.2021 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючого суддю (суддю-доповідача) Мельник-Томенко Ж. М., суддів Мартинюк Н. М., Смоковича М. І. для розгляду судової справи № 400/917/20.
Оцінюючи заявлене клопотання про закриття касаційного провадження на підставі пункту 5 частини першої статті 339 КАС України, колегія суддів Верховного Суду зазначає таке.
За правилами пункту 5 частини першої статті 339 КАС України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
Верховний Суд нагадує, що касаційне провадження у справі відкрите на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
За правилами частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.  
Частиною п`ятою статті 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Водночас Верховний Суд наголошує, що системний аналіз норм адміністративного процесуального законодавства свідчить, що під час вирішення справ суди враховують не будь-які висновки Верховного Суду, а ті, які висловлені Судом у подібних правовідносинах.
За висновками Великої Палати Верховного Суду, подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (постанови від 27.03.2018 у справі № 910/17999/16, від 25.04.2018 у справі №  910/24257/16).
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду судовими рішеннями в подібних правовідносинах є такі, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (постанови від 16.05.2018 у справі № 910/5394/15-г, від 19.06.2018 у справі №  922/2383/16, від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11, від 16.01.2019  у справі №  757/31606/15-ц, від 19.05.2020 у справі № 910/719/19).
На обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження відповідач посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, а саме: статей 24, 26 Закону України «Про виконавче провадження» без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.01.2019 у справі № 511/1342/17.
Варто зауважити, що пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України передбачає наявність висновку, викладеного саме в постанові Верховного Суду, тоді як 25.01.2019 у справі № 511/1342/17 Верховний Суд постановив ухвалу в цивільній справі, якою відмовив у відкриті касаційного провадження, не здійснюючи касаційний розгляд, і з цієї ухвали Верховного Суду не вбачається, яким чином було визначено місце перебування боржника судом апеляційної інстанції та якими доказами воно підтверджувалося. Крім того, в ухвалі Верховного Суду йшлося саме про місце перебування боржника, а не про його місце проживання. А відтак, відсутні підстави вважати, що обставини у даній справі та справі № 511/1342/17 є подібними.
З урахуванням цього Верховний Суд доходить висновку про безпідставність доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
В силу вимог пункту 5 частини першої статті 339 КАС України, вказані обставини є підставою для закриття касаційного провадження судом касаційної інстанції.  
Відповідно до частини другої статті 339 КАС України про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.
Щодо клопотання представника позивача - адвоката Глушаниці А. Л. про стягнення витрат на правову допомогу, колегія суддів Верховного Суду зазначає таке.
У клопотанні про закриття касаційного провадження представник позивач - адвокат Глушаниця А. Л. просить стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В. Л. на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу понесені в суді касаційної інстанції в розмірі 700 грн та витрати на поштові відправлення понесені в суді касаційної інстанції.
Відповідно до частин першої та третьої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Частинами першою та другою статті 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частин четвертої-сьомої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, Верховний Суд дійшов висновку про те, що наявні у матеріалах справи документи, які приєднані до поданого клопотання про закриття касаційного провадження, є підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу.
Враховуючи те, що клопотання про закриття касаційного провадження, в якому міститься вимога про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу понесені в суді касаційної інстанції в розмірі 700,00  грн, направлено на адресу відповідача ще 21.09.2020, і станом на день розгляду цієї справи, від приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В. Л. не надходило клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність стягнення з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В. Л. на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції в розмірі 700 грн, оскільки суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
Керуючись статтями 134, 339, 345, 355, 359 КАС України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Закрити касаційне провадження № К/9901/14968/20 у справі № 400/917/20 за касаційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.03.2020 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.05.2020 у справі за позовом  ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС», про визнання протиправною та скасування постанови.
Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни на користь ОСОБА_1 витрати, понесені на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції в розмірі 700 (сімсот) грн 00 коп.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Ж.М. Мельник-Томенко
М.І. Смокович 
 Н.М. Мартинюк ,
Судді Верховного Суду