Номер провадження: 22-ц/813/6627/21 
Номер справи місцевого суду: 523/9954/20
Головуючий у першій інстанції Сувертак І.В.
Доповідач Дришлюк А. І.
Категорія: 44

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 червня 2021 року        м.Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,
при секретарі судового засідання Феленко В.В.,
розглянувши у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2020 року та на додаткове рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

25 червня 2020 року засобами поштового зв`язку позивач ОСОБА_3 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про визнання останньої такою, що втратила право користування житловим приміщенням, Позовні вимоги обґрунтував тим, що 26.12.2006 року відповідно до розпорядження Приморської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської Ради № 3320 від 27.12.2006 року на ім`я позивача ОСОБА_3 був виданий ордер № 1425, серії ПР на службове приміщення з сім`єю із трьох осіб на зайняття службового жилого приміщення жилою площею 36,3 кв.м., що складається з двох кімнат в ізольованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Із позивачем також зареєстровані: колишня дружина - ОСОБА_1 та син - ОСОБА_4 , що підтверджується Довідкою про склад сім`ї від 11.06.2019 року №120. З жовтня 2019 року та по день звернення із позовною заявою Відповідач не проживає та не з`являється за даною адресою. Особистих речей Відповідача в квартирі також не має. (а.с. 1-3).
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2020 року (головуючий суддя – Сувертак І.В..) Позов ОСОБА_3  ( АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_1  ( АДРЕСА_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням – задоволено. Визнано ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН №  НОМЕР_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою :  АДРЕСА_1 . Стягнуто з  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН №  НОМЕР_1 , судові збір в сумі 840,80 грн. в дохід держави. (а.с.65-66).????
21 грудня 2020 року представником ОСОБА_1 – ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку було направлено апеляційну скаргу на рішення від 01 грудня 2020 року. Апелянт зазначає, що оскаржуване рішення ґрунтується виключно на факті не проживання у спірній квартирі, що є недостатньою підставою для прийняття рішення про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в обґрунтування чого посилається на п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 р. Апелянт звертає увагу, що відповідно до позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 24 вересня 2018 року у справі №644/10619/15-2 тимчасова відсутність особи за місцем проживання у зв`язку із працевлаштуванням в іншому місті сама по собі не свідчить про постійну її відсутність, як підставу втрати права на житло, а також на позицію Великої Палати Верховного Суду викладеної у Постанові від 12.10.2020 року у справі №447/455/17, відповідно до якої навіть якщо особа втратила законне право на зайняття житлового приміщення вона вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів ст. 8 Конвенції. Представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 також звертає увагу, шо обставини зафіксовані в актах перевірки житлових умов від 29.10.2019 і 01.06.2020 років спростовуються наданими відповідачкою доказами. Наводить апелянтка також і обставини, що свідчать про перешкоджання позивачем відповідачу користуватись спірною квартирою. На підставі викладеного апелянтка просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, а також просить стягнути із позивача понесені нею судові витрати про розмір яких надає орієнтовний розрахунок (а.с.75-83).
18.02.2021 року від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач зазначив, що судом першої інстанції було належним чином досліджено всі обставини спору, рішення є обґрунтованим та законним, прийнятим у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги. При цьому позивач зазначає, що апелянт не мешкає в квартирі в зв`язку з вибуттям до нового місця служби. Також позивач зазначив, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірним між фактично наданими послугами та їх вартістю.
У відповіді на відзив представник апелянта зазначив, що спірна квартира відносить до державного житлового фонду та не приватизована її мешканцями. Окрім того в матеріалах справи відсутні докази підтвердження права власності на вказану квартиру саме за ОСОБА_3 . Отже, як зазначає представник апелянта, ОСОБА_3 не є власником квартири АДРЕСА_3 , а тому до даних правовідносин не може бути застосована ст. 405 ЦК України. При цьому представник апелянта зазначає, що доводи ОСОБА_3 щодо штучного завищення втраченого часу не професійну правничу допомогу є надуманими. 
В судовому засіданні 17.06.2021 року відповідач та її представник – ОСОБА_2 просили задовольнити апеляційну скаргу, позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечував.
Заслухавши суддю-доповідача? пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги з врахуванням предмету та підстав заявленого позову в суді першої інстанції. 
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що факт не проживання відповідача у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 08.10.2019 року № 212 (по стройовій частині) про здачу посади та вибуття до нового місця служи, до військової частини НОМЕР_3 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , і копії актів про перевірку житлових умов від 29.10.2019 і 01.06.2020 років. Тому суд вирішив задовольнити позовні вимоги щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції та, задовольняючи апеляційну скаргу частково, вважає за потрібне зазначити наступне.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували в шлюбі, який був зареєстрований 10.02.2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Полтави, про що зроблений актовий запис № 12.
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 мають спільного сина – ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 .
26.12.2006 року відповідно до розпорядження Приморської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської Ради № 3320 від 27.12.2006 року на ім`я позивача ОСОБА_3 був виданий ордер № 1425, серії ПР на службове приміщення з сім`єю із трьох осіб на зайняття службового жилого приміщення жилою площею 36,3 кв.м., що складається з двох кімнат в ізольованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Склад сім`ї ОСОБА_1 (дружина), ОСОБА_4 (син) (а.с. 7).
В зазначеній квартирі позивачем також зареєстровані: колишня дружина - ОСОБА_1 та син - ОСОБА_4 , що підтверджується Довідкою про склад сім`ї від 11.06.2019 року №120 (а.с. 6).
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси, від 12.03.2020 року шлюб між ОСОБА_3  та ОСОБА_1  був розірваний (а.с. 11,12).
З матеріалів справи вбачається, що на теперішній час  ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_3 , яка розташована за адресою:  АДРЕСА_4 , відповідно до наказу Начальника Генерального штабу головнокомандувача Збройних Сил України №468 від 19 вересня 2019 року. Початок проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_3  м. Київ розпочато з 11 жовтня 2019 року (а.с. 38,39).
В зв`язку з тим, що ОСОБА_1 змінила місце роботи та перестала мешкати за спірною адресою, ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року в своїй постанові № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», а саме в п.п. 10-11 у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Відповідно до положень ст. 71 ЖК УРСР ари тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках, зокрема, тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.
Аналіз статті 71 ЖК УРСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутністю поважних причин для такого не проживання.
Факт тимчасової відсутності і пов`язані з цим правові наслідки, передбачені у статті 71 ЖК Української РСР, необхідно відрізняти від факту постійної відсутності особи у закріпленому за нею житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям цієї особи на нове місце проживання в інший населений пункт чи в інше приміщення у тому ж населеному пункті. За тимчасової відсутності особа хоча фактично і не користується житловим приміщенням, проте зберігає наміри відноситися до нього як до свого постійного місця проживання. Під час вибуття особи на нове місце проживання така особа не лише втрачає право користування попереднім житловим приміщенням з моменту вибуття з нього, а й втрачає наміри ставитися до нього як до свого місця постійного проживання (постанова КЦС ВС від 26.05.2021 року в справі № 761/44727/16-ц).
Апеляційний суд звертає увагу на те, що зміна місця проживання у зв`язку із виконанням військового обов`язку може свідчити про тимчасовий характер перебування в кожному із місць служби. Вказана позиція висловлена також КЦС ВС в постанові від 16.06.2021 року в справі № 289/2299/18.
Отже, підстави для визнання відповідачки такою, що втратила право користування спірної квартирою на підставі ст. 71 ЖК УРСР в зв`язку з тимчасовою відсутністю понад 6 місяців відсутні, оскільки відповідачка не проживає в спірній квартирі з поважних причин – проживання в іншому місці в зв`язку зі зміною місця роботи, відповідачка висловила наміри та щодо проживання у вказаній квартирі та користування нею, а зміна місця проживання у зв`язку із виконанням військового обов`язку може свідчити про тимчасовий характер перебування в кожному із місць служби.
Щодо доводів про відшкодування витрат на правничу допомогу. В матеріалах справи міститься розрахунок гонорару адвоката за договором про надання адвокатських послуг № А-37/01 від 15.07.2020 року, наданий в суді першої інстанції. Відповідно до вказаного розрахунку адвокат надала наступні види робіт: 
1) попередня правова консультація щодо характеру спірних правовідносин, витрачено 4 години, загальна вартість 4000 грн; 2) обговорення та формування правової позиції при наданні правової допомоги, витрачено 3 години, загальна вартість 3000 грн; 3) складання заяв з процесуальних питань, витрачено 2 години, загальна вартість 4200 грн; 4) ознайомлення та вивчення матеріалів справи, витрачено 5 годин, загальна вартість 8500 грн; 5) підготовка тексту відзиву на позовну заяву, витрачено 6 годин, загальна вартість 15 000 грн; 6) подача до суду заяв по суті справи та заяв з процесуальних питань (в тому числі з урахуванням часу, витраченого на проїзд до суду або до поштового відділення та в зворотному напрямку), витрачено 7 годин, загальна вартість 7000 грн; 7) розсилання заяв по суті справи та заяв з процесуальних питань учасникам справи, витрачено 4 години, загальна вартість 4000 грн; 8) складання промови та підготовка до судових дебатів, витрачено 3 години, загальна вартість 6 300 грн.
Також, відповідно до вказаного розрахунку сторони погодили, що участь у кожному судовому засіданні (в тому числі з урахуванням часу, витраченого на проїзд до суду та в зворотному напрямку, а також на чекання судового засідання ) коштує 3000 грн. Всього витрат на суму 52 000 грн. 08.12.2020 року представник подала заяву про ухвалення додаткового рішення з уточненим актом виконаних робіт, відповідно до якого загальна сума складає 51 700 грн (вказаний акт включає пункти: надсилання відзиву (2000 грн), вивчення та аналіз відповіді на відзив (2000грн), участь в судових засіданнях (6000 грн).
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, представник апелянта подала до суду розрахунок за договором про надання адвокатських послуг № А-40/01 від 22.12.2020 року, відповідно до якого адвокат надала наступні види робіт: 
1) попередня правова консультація щодо права на апеляційне оскарження рішення суду, витрачено 3 години, загальна вартість 3000 грн;
2) обговорення та формування правової позиції при наданні правової допомоги в суді апеляційної інстанції, витрачено 4 години, загальна вартість 4000 грн;
3) підготовка тексту апеляційної скарги, витрачено 7 годин, загальна вартість 17 500 грн;
4) складання заяв з процесуальних питань, витрачена 1 година, загальна вартість 1000 грн;
5) подача до суду апеляційної скарги (в тому числі з урахуванням часу, витраченого на проїзд до суду або до поштового відділення та в зворотному напрямку), витрачена 4 години, загальна вартість 6000 грн. 
Також, відповідно до вказаного розрахунку сторони погодили, що участь у кожному судовому засіданні (в тому числі з урахуванням часу, витраченого на проїзд до суду та в зворотному напрямку, а також на чекання судового засідання ) коштує 3000 грн. Всього витрат на суму 31 500 грн.
17.06.2021 року представник апелянта подала до суду заяву на підтвердження судових витрат щодо надання професійної правничої допомоги та акт виконаних робіт, який був доповнений ще одним пунктом наданих робіт – підготовка тексту апеляційної скарги на додаткове рішення, витрачено годин 4, загальна вартість 10 000 грн, також 3000 грн за участь в судовому засіданні та ще 1000 грн за складання заяв з процесуальних питань. 
Уважно та детально дослідивши надані стороною відповідача докази витрат на професійну правничу допомогу апеляційний суд вважає за потрібне звернути увагу на таке.
В матеріалах справи міститься клопотання представника відповідача від 31.07.2020 року про ознайомлення з матеріалами справи на аркуші справи 27. Представник ознайомилась з матеріалами справи 07.09.2020 року. На момент ознайомлення представника справа містила 28 аркушів, з яких з 1 по 14 аркуш позовна заява та конверт, далі: протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями, зі звітом (а.с. 15-18), запит щодо місця проживання відповідача та відповідь на нього (а.с. 19, 23), клопотання про звільнення від сплати судового збору з конвертом (а.с. 20-22), ухвала та супровідний (а.с. 24-26).
Отже, акт виконаних робіт в частині витрати представником відповідача 5 годин на ознайомлення з матеріалами справи не відповідає дійсності.
В процесі розгляду справи судом першої інстанції представником відповідача було подано два клопотання з процесуальних питань – клопотання про поновлення строку на подачу відзиву на позовну заяву та клопотання про ухвалення додаткового рішення на три абзаци.
Також, апеляційний суд звертає увагу на те, що доводи апеляційної скарги відповідача дублюють відзив на позовну заяву, за винятком посилання на норми процесуального права щодо вмотивованості судового рішення та на практику ЄСПЛ в житлових спорах.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до видів адвокатської діяльності належить: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; 4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; 5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; 7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; 8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Відповідно до ст. 30 вказаного Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, а також постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року в справі № 904/4507/18).
Отже, критерій співмірності є одним з визначальних складових елементів визначення порядку та розміру компенсування витрат на професійну правничу допомогу.
Предметом розгляду даної справи є матеріально правова вимога позивача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Категорія спору, в невід`ємному взаємозв`язку із встановленими обставинами даної конкретної справи свідчать про те, що даний спір не належить до спорів з підвищеною складністю.
Тому, враховуючи вище наведене в сукупності, зважаючи на предмет позовних вимог та стадію розгляду справи, критерій співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, апеляційний суд частково задовольняє клопотання та стягує з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 5 000 гривень.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, витрати відповідача на професійну правничу допомогу та подання апеляційної скарги на рішення суду компенсуються за рахунок держави, в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, враховуючи вище наведене, встановлені обставини справи, роз`яснення судів вищої інстанції, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, а суд першої інстанції не в повній мірі встановив обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України задовольняє апеляційну скаргу, скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Оскільки апеляційний суд скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення про відмову від позову, додаткове рішення суду першої інстанції, яким було вирішено питання про стягнення витрат на правничу допомогу, підлягає скасуванню. 
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2020 року та додаткове рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2020 року– скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги  ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням – залишити без задоволення.
Заяву представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 про стягнення витрат на правничу допомогу – задовольнити частково.
Витрати на правничу допомогу ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) в розмірі 5000 грн та судовий збір в розмірі 1261 грн, сплачений за подання апеляційної скарги, компенсувати за рахунок держави, в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду                                 А.І. Дришлюк

                                                                               Р.Д. Громік

                                                                       М.М. Драгомерецький

Повний текст постанови складено 08 липня 2021 року.

Суддя Одеського апеляційного суду                А.І. Дришлюк

17.06.2021 року                                                                 м. Одеса